BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. NIO 2. 25 



andra gräs, antagligen af samma ålder som understa delen 

 af ofvanliggande torflager; i sanden funnos nämligen enstaka 

 insvämmade smågrenar af fur. 



2. Ljusbrun, i luften hastigt svartnande to rf dy, som 

 innehåller rikligt med barkstycken och kottar af fur samt 

 ganska talrika grenar af asp. Den torf, i hvilken dessa läm- 

 ningar ymnigt förefunnos, tillhörde tydligtvis det första orga- 

 niska material, som afsattes på den gamla sjöbottnen. Lokalen, 

 där jag blef i tillfälle undersöka densamma, låg just i själfva 

 strandbrädden, där t. ex. kottarne rullats så att ej spår till 

 kottefjällens yttre ornering var kvar, detta oaktadt de aflag- 

 rats vid en vassbevuxen strand; därför torde med fog dessa illa 

 åtgångna lämningar af furen och aspen böra anses motsvara 

 den äldre delen af furens växttid i denna trakt. — På andra 

 ställen i mossen, såsom vid torf kolfabriken och längre norrut, 

 fann man däremot helt nära ytan ett stubblager af fur, med 

 inblandad al och björk, hvilket gifvetvis var betydligt yngre 

 än den skog, som lämnat material till den första förekomsten. 

 Se för öfrigt nedan sid 27. 



Det nu undersökta området täcktes — som förut nämnts 

 och af kartskizzen sid. 18 framgår — vid isens afsmältning 

 utaf det senglaciala haf, hvilket då som en bred gördel sträckte 

 sig tvärt öfver vårt land. Från det synnerligen nära liggande 

 fastlandet (se kartan) invandrade naturligen så snart hafvet 

 vek undan den flora, som då härskade där. Lämningarne af 

 denna inbäddades i de sötvattensleror, som anträffats t. ex. 

 under Häfsjö och Tistorps mossar. Jämte dessa leror funnos 

 äfven, isynnerhet mellan Motala och Vadstena i de här och 

 hvar förekommande flacka bäckenen, andra leror, hvilkas ut- 

 seende och förekomstsätt tala för att de äro af samma ålder 

 som de ofvan nämnda. De innehöllo emellertid inga organiska 

 lämningar, med undantag af senare invuxna rötter, och de i 

 desamma ingående järnsalterna tyckes ha blifvit betydligt 

 oxiderade under sjelfva afsättningen af leran. Med ett ord, 

 oaktadt betydande öfverensstämmelse med de fossilförande 

 äldre sötvattenslerorna i Skåne och Östergötland, egde de 

 dock ett äfven i petrografiskt afseende något afvikande yttre. 

 I ett nyligen utkommet arbete omnämner Nathorst, ^ att han 



' Den arktiska florans forna utbredning i länderna öster och söder om 

 Östersjön. Ymer, ärg. 11 (1891), sid. 128. 



