BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. N:0 2. 27 



fullt analog natur med dem, som man vet ha egt rum längre 

 söderut. 



Ofvanpå leran med subarktisk vegetation finnes vid Tis- 

 torp och Räfsjö en hjörk-asp -horisont, i alla afseenden mot- 

 svarande den, som anträlFats i Danmark och Skåne. I de 

 nämnda mossarne fortsattes lagerföljden med en torf, i livil- 

 ken furens lämningar — iitaf livilka hvarje spår saknades i 

 den underliggande för växtlämningars bevarande synnerligen 

 gynsamma gyttjan — uppträda i stor mängd. På en del 

 andra lokaler anträffades också rikligt med kottar, kvistar 

 och stamdelar af furen. Så i Kärna mosse nära Linköping, 

 i den stora Dagsmosse vid Omberg, i mossen öster om S. Tri- 

 berga nära Motala m. fl. st. Att furuskogen och den den- 

 samma åtföljande floran täckt området under en tid, torde 

 därför vara otvifvelaktigt. Spår af gran i de nu ifrågavarande 

 delarne af mossarne eller kalktufferna funnos ej. 



Synnerligen tydligt framträdde här ett förhällande i 

 mossarne som visar, med h vilken försigtighet man äfven i så 

 unga bildningar som dessa bör gå till väga, om man vill till 

 tiden parallelisera ett likartadt innehåll i olika mossar. 



Man finner nämligen här och hvar i grunda bäcken att 

 omedelbart på morängruset har vuxit en furskog — så t. ex. 

 i Kärna mosse, i den först omnämnda punkten på Dagsmosse, 

 i Ahylte mosse på gränsen mellan Halland och Småland — 

 först denna är det, som samlat fuktigheten till sig, åstad- 

 kommit en försumpning och på ruinerna af den börja Sphagna 

 och kärrväxter att bilda torf. På andra ställen däremot, såsom 

 på de nämnda mossarne vid Räfsjö och Tistorp samt på stora 

 områden af Dagsmosse (så vid torfkolfabriken) är detta stubb- 

 lager den sista produkten af torf bildningsprocessen; nu är 

 denna slut, nu är mossen nästan torr, nu kunna skogsträden 

 vandra ut. Skilnaden mellan dessa begge typer härröra af 

 rent topografiska egendomligheter hos de bäcken, i hvilka 

 mossarne afsatts: ett flackt framkallar den förra typen, ett 

 djupt den senare. Men man måste vid just denna olika före- 

 komst klart precisera att man står inför tvänne i tid vidt 

 åtskilda bildningar. I det ena fallet är det antagligen ofta 

 den nye invandraren, det nyinkräktande, allenahärskande skogs- 

 trädet, hvars stubbar vi finna, nnder det att i senare fallet 

 det bevisligen ganska ofta är relikttypen, det af starkare 

 konkurrenter utträngda trädet, som söker sin sista tillflyktsort 



