BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. N:0 o. 19 



Större vexling visar sig i de mattorna och tofsarne sam- 

 mansättande elementens groflek. Ytterligheterna bilda i detta 

 afseende å ena sidan A. setacea Kjellm. och A. flaccida Kjellm., 

 hvilkas gröfsta axlar i sina gröfsta delar äro omkring 250 /(. 

 tjocka, å andra sidan arterna A. effiisa Kjellm., A. homhycina 

 Kjellm., A. minima (Fosl.) Kjellm. m. fl., hvilkas tjocklek är 

 10 gånger och derutöfver mindre än de förras. Visserligen 

 är icke tjockleken densamma i alla axlar hos samma art, men 

 de af mig undersökta Acrosiphonior, hvilka på grund af andra 

 karakterer kunna betraktas tillhöra samma art, visa en hög 

 grad af öfverensstämmelse i groflek, då likvärdiga delar hos 

 olika exemplar jemföras sins emellan. Jag tror det derför 

 vara befogadt att låta grofleken ingå såsom ett vigtigt led i 

 artkarakteristiken . 



Styf heten står icke i något bestämdt förhållande till grof- 

 leken. Arter, som med hänsyn till groflek mycket likna hvar- 

 andra, kunna i styf het visa stor olikhet. Skarpast fram- 

 träder detta måhända eller är åtminstone lättast iakttagbart 

 hos de grofva arterna sådana som t. ex. A. setacea Kjellm. 

 och A. flaccida Kjellm., hvilka båda äro af i det närmaste 

 samma groflek och såsom redan framhållits gröfst af våra hit- 

 tills kända arter, men med hänsyn till styf het så olika hvar- 

 andra, att de med lätthet kunna skiljas härpå. A. setacea 

 Kjellm. är styf som borst och sammanfaller icke eller föga, 

 då den upptages ur vattnet, under det dereniot A. flaccida 

 Kjellm. är i hög grad slak och slankig. Bland fina arter, 

 som häruti mera afvika från hvarandra, kunna nämnas den 

 temligen styfva A. vernaUs Kjellm. och den mycket flaccida 

 A. homhycina Kjellm. Det må anmärkas, att denna olikhet 

 i styf het åtminstone icke alltid beror på olikhet i cellängd, 

 väggtjocklek eller andra gröfre histologiska förhållanden, ty 

 häri kan, såsom fallet är med A. setacea Kjellm. och A. flaccida 

 Kjellm., stor öfverensstämmelse råda. Hvad i organisationen, 

 som betingar den, har det ännu icke lyckats mig att upp- 

 daga. 



Alla Acrosiphonior hafva naturligtvis en grön färg, men 

 den uppträder i olika, för hvarje art, så vidt jag funnit, be- 

 stämda skiftningar. Somliga arter, exempelvis A. effusa 

 Kjellm., äro klart gräsgröna, andra t. ex. A. setacea Kjellm. 

 hafva en djup, mättadt grön färg, gående at svartgrönt. En 

 ofta förekommande skiftning är gulgrön med starkare eller 



