20 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



svagare dragning åt gult. Denna kan vara mättad t. ex. A. 

 vernalis Kjellm. eller blek t. ex Ä. ^mlliäa Kjellm., hos livil- 

 ken senare färgen i växtens äldre tillstånd närmast kunde be- 

 tecknas såsom h vitgrön. En blek grön färg med temligen stark 

 dragning åt olivbrunt förekommer bos A. homhycina Kjellm. 

 Färgstyrkan är icke alltid densamma hos växten i dess helhet och 

 icke lika under olika utvecklingsstadier. De yttre eller öfre 

 delarne äro, åtminstone så länge växten ännu befinner sig i 

 starkare tillväxt, mörkare än de inre eller nedre delarne och 

 ofta är färgen mera mättad vid basen än ett stycke derofvan. 

 Så t. ex. hos A. vernalis Kjellm. och A. centralis (Lyxgb.) 

 Kjellm. Den senare är såsom ung mörkare gulgrön än såsom 

 fullt utvuxen, då den öfvergår i fertilt tillstånd. Efter tork- 

 ning förhålla sig Acrosiphoniorna till färgen ganska olika. 

 Somliga arter t. ex. de båda nyssnämnda bibehålla härvid sin 

 färg och färgfördelning. Andra blekna till hela sin utsträck- 

 ning t. ex. A. pallida Kjellm., hvilken slutligen blir nästan 

 hvit, hos åter andra af t ar färgstj^rkan blott i de nedre delarne, 

 under det de öfre antingen såsom hos A. sfolonifera Kjellm. 

 bibehålla sin naturliga färg eller antaga en mörkare, t. ex. 

 A. homhycina Kjellm., i hvilket senare fall växten efter tork- 

 ning på papper eger en mörkare kantzon. 



De flesta af mig närmare kända Acrosiphoniorna hafva i 

 lefvande tillstånd ingen glans. Hos en art u4.. cffusa Kjellm. 

 finnes en tydligt urskiljbar, om också svag sammetsglans och 

 hos i saltlösning förvarade exemplar af A. homhycina Kjellm. 

 har jag iakttagit en svag silkesglans. Vid torkning antaga 

 flere arter en egendomlig fett- eller slemglans, särskilt i de 

 öfre eller yttre delarne. Så t. ex. A. centralis (Lyngb.) Kjellm., 

 A. stolonifera Kjellm., A. lanosa (Rotu) J. G. Ag. o. a. Andra 

 arter sakna äfven då all glans. A. effusa Kjellm. är såsom 

 torkad matt. 



Ingen af de Acrosiphonia-arter, som jag närmare under- 

 sökt, eger någon högre grad af slemmighet. En olikhet i detta 

 afseende visar sig dock råda under dessa växters olika utveck- 

 lingsstadier, så nämligen att växten såsom ung är slemmigare 

 än såsom äldre och fullvuxen. Detta gäller också om äldre och 

 yngre delar, de senare äro slemmigare än de förra, så att de 

 nedre delarne af växten vid dess uppläggning och torkning 

 på papper icke eller mycket löst fästa vid detta, de öfre mera, 

 stundom ganska fast. Olika arter visa en om också ej synner- 



