BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. X:0 5. 21 



ligen betydlig olikhet äfven liäruti. Så är Ä. setacea Kjellm. 

 afgjordt mindre slemmig än A. flaccida Kjellm., ä. stoloni- 

 fera Kjellm. och A. lanosa (Roth) J. Gr. Ag. slemmigare än 

 A. pallida Kjellm. Den sistnämnda är måhända af Skandi- 

 naviens hittills närmare undersökta arter den minst, de båda 

 med den jemförda de mest slemmiga. 



AUmän hy(j(jnadsplan. Väl linnes det om dessa växter 

 i litteraturen angifvet, att de uppträda i form af y^ccespites», 

 4uffs>, »Basen» o. s. v., men en analys af dessa tufvor, tofsar, 

 mattor eller en uppgift om deras uppkomst och i sammanhang här- 

 med ett angifvande af deras högre och lägre grad af individualitet 

 föreligger, så vidt jag har mig bekant, icke. I flertalet fall 

 framträda mattorna, men i synnerhet tofsarne så begränsade 

 utåt och så inom sig sammanslutna till en enhet, att man är 

 benägen att uppfatta dem såsom växtindivid af samma slag 

 som t. ex. tufvorna af en tufbildande Graminé eller Cyperacé, 

 d. v. s. såsom bestående af med hvarandra genetiskt samman- 

 hängande skott och skottsystem af olika ordningar och från 

 olika års- eller utvecklingsperioder. Mot en sådan uppfatt- 

 ning kunna från rent teoretisk synpunkt enligt min mening 

 icke några berättigade invändningar göras. Man kan ju tänka 

 sig, att ur någon slags fortplantningskropp — en zygot, en spor, 

 en gonidie — en axel utvecklade sig, hvilken redan från basen 

 utbildade sidoaxlar, som på samma sätt rikligt och upprepadt 

 förgrenade sig. I så fall skulle ju redan under en vegetations- 

 period ett skottsystem uppkomma af tofslik form. Större ut- 

 bildning skulle denna växtkropp erhålla, om dess uppbyggande 

 icke inskränktes till en, utan utsträcktes öfver flere vegetations- 

 perioder, så att i hvarje årsgeneration af skott basaldelarne 

 blefve vid lif och under den följande perioden utvecklade nya 

 skott. Om de basala skotten eller en del af dem blefve ute- 

 löpande eller om ur fortplantningskroppen, såsom ju i många 

 fall inträffar, ett rikgrenigt, rhizomartadt skottsystem upp- 

 komme, från hvilket sedermera vertikala skott utbildades, så 

 vore härigenom en mattformig växtkropp danad. 



Men en annan uppfattning skulle också kunna hafva 

 starka skäl för sig, den nämligen att Acrosiphonia-tufvorna 

 — för att begagna detta ord såsom inbegripande både tofs- 

 och mattformen — icke vore individuella, utan utgjordes af 

 tätt sammanväxande individ, hvardera af sitt särskilta ur- 

 sprung, utgånget ur hvar sin fortplantningskropp. Ett skäl 



