22 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



för ett sådant antagande skulle nian kunna finna deri, att 

 dessa växters rörliga fortplantnings- (och propagations-) kroppar 

 under sin rörelse hålla sig mera tätt sammanslutna och sär- 

 skilt mot rörelsens slut i följd af sin likartade retlighet mot 

 yttre krafter bilda täta grupper. 



En annan möjlighet vore den, att tufvorna sammansattes 

 af individuella delar, men att dessa stode i ursprungligt gene- 

 tiskt samband, i det hvarje tufvas första ursprung varit en 

 fortplantningskropp och från det primära individet propaga- 

 tiv, icke gonidial individbildning inträdt och fortsatts en 

 längre eller kortare tid såväl från det primära som de succe- 

 sivt på propagativ väg uppkomna individen. 



Det bör af dessa antydningar framgå, att flere sätt för 

 tufvornas uppkomst äro möjliga och att en väsentlig lucka 

 i dessa växters lifshistoria qvarstar, sa länge det icke är ut- 

 redt, af hvad art tufbildningen är. 



Jag har väl icke ännu kunnat följa någon af de hithörande 

 växterna från dess utveckling ur en fortplantniugskropp, utan 

 måst hålla mig till växten i mera framskridet utvecklings- 

 stadium, men jag anser mig dock pa grund af dylika under- 

 sökningar kunna lemna ett ej ovigtigt bidrag till besvarande 

 af frågan om Acrosiphoniornas sammansättning och bildning. 

 Jag vill dock i förväg angif^•a. att en utredning af dem i vissa 

 fall möter nästan oöfvervinneliga svårigheter, emedan det hos 

 de fina, fast sammanfiltade arterna såsom Ä. pallida Kjellm. 

 och andra är nästan omöjligt att med full säkerhet följa ett 

 bestämdt element från dess spets till dess utgångspunkt; hos 

 de gröfre arterna är detta väl tidsödande, men dock ganska lätt 

 utförbart. Resultatet af mina undersökningar i denna rikt- 

 ning är, att hos alla arter, af hvilka jag haft tjenligt material 

 att tillgå, tufvorna uteslutande eller hufvudsakligen bildas af 

 delar, hvilka väl kunna vara på hvarjehanda sätt med hvar- 

 andra mer eller mindre tätt och hårdt förbundna, men dock 

 måste gälla såsom individuella enheter. Hvad dessa individs 

 ursprung angår, så anser jag mig kunna antaga, att åtmin- 

 stone den stora mängden af de i en tufva ingående individen 

 äro af propagativ natur. I de fall, då det lyckats mig att 

 erhålla basaldelen fullt klar, har det visat sig, att hvad som 

 bör gälla såsom växtens skottsystem antingen utgår från en 

 egendomlig cellkomplex — hafiollxropp — eller också nederst är 

 af den beskaffenhet, att det kan på fullgoda skäl antagas, att 



