BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. N:0 5. 23 



skottsystemet en gång utgått från en dylik basalkropp, men 

 under utvecklingens fortgång aflöst sig från denna och efter 

 detta undergått vissa förändringar till sina basala delar i 

 öfverensstämmelse härmed. Denna basalkropp, som hos olika 

 arter har olika form och byggnad, öfverensstämmer till sin 

 organisation med af växten under sin utveckling frambragta 

 metaniorfa axlar och axeldelar, h vilkas natur af propagativa 

 organ jag måste anse fullt antaglig och klar. En närmare 

 redogörelse för dessa förhållanden skall jag i det följande 

 lemna. Häraf följer sålunda, att Acrosiphoniorna äro växter, 

 som föryngra sig genom metamorfa axlar och att de tufvor, som 

 de bilda, sammansättas af individuella enheter, hvilka ute- 

 slutande eller till sitt stora flertal uppkommit på propagativ, 

 icke gonidial väg. Om såsom ofta är fallet de för propaga- 

 tionen metamorfoserade axlarne äro i högre grad utlöpande, 

 kan naturligen härigenom en bildning af nya tufvor ske, dock 

 måste jag lemna oafgjordt, om och i hvilken utsträckning så 

 är fallet. Antagligast är väl, att en sådan uppkomst af nya 

 tufvor är ringa i jemförelse med den, som inträder genom fort- 

 plantningen och den gonidiala propagationen. 



Såsom redan angifvits, äro hos vissa Acrosiphonia-arter 

 tufvorna nästan helt rediga, de särskilta individen sålunda 

 till nästan hela sin längd fria från hvarandra, hos andra arter 

 mer eller mindre högt upp tätt sammanfiltade eller samman- 

 snodda. Det synes vara Farlow, ^ som först satt denna sam- 

 man filtning i sammanhang med förekomsten af »rhizoidal 

 branches» och »recurved branches>. Det är visserligen obestrid- 

 ligt, att dessa organ bidraga till de i tufvorna ingående indi- 

 videns sammanbindning sinsemellan, men det bör dock märkas, 

 att den icke alltid uteslutande beror härpå. Vid undersökning 

 af t. ex. Ä. hamulosa Kjellm. blir det påtagligt, att föreningen 

 betingas af de hos denna art mycket talrika bak- eller krok- 

 grenarne och de likaledes mycket talrika rötterna. Men hos 

 andra arter, hvilkas tufvor äro ännu fastare sammanbundna och 

 hopvecklade än dennas, kunna krokgrenar helt och hållet saknas 

 och rotsystemet vara ganska svagt utveckladt. I sjelfva verket 

 gifves det en annan orsak till tufvornas sammanfiltning, näm- 

 ligen de med skott jemförliga axlarnas växsätt. De af dessa, 

 som äro eller utbildats såsom hufvudaxlar och hufvude-renar, 

 växa nämligen icke raka utan mer eller mindre slingrande, 



' Jfr. Farl. New Engl. Alg» sid. 50. 



