28 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



nytt axelstycke, hvilket dock har mera karakteren af rot än 

 skott. Ett dylikt eller likartadt förhållande förekommer hos 

 flere andra arter. 



Hos flertalet Acrosiphonior, som jag känner, gifves det 

 åtminstone två slags sidoskott, de ena, hvilka i sitt växande 

 och till sin byggnad likna hufvudgrenarnes hnfvndaxel, så- 

 Innda åtminstone i början växa med långa toppceller och under- 

 gå interkalär celldelning till större eller mindre utsträckning; 

 de andra (tafl. VI, lig. 16), som redan från början och allt 

 framgent, så länge längdtillväxten varar, växa med korta topp- 

 celler och i följd häraf i regel icke visa någon interkalär cell- 

 delning. Dessa senare skott kunna vara antingen obegränsade, 

 så att de äfven i växtens fullt utvuxna tillstånd afslutas med 

 en delningsbar toppcell eller ock begränsade derigenom, att 

 toppcellen efter betydliga, men långsamt skeende förändringar 

 förlorar sin förmåga att växa och dela sig. De förra kunna 

 bibehålla i det närmaste samma tjocklek från basen mot spet- 

 sen (tafl. VI, fig. 16) eller afsmalna mer eller mindre starkt. 

 Dock blir spetsen alltid trubbig. Hos vissa arter, t. ex. Ä. 

 sfolonifera Kjellm., ä. pallidu Kjellm. och Ä. effusa Kjellm. 

 äro dessa skott raka eller oregelbundet spiralböjda (tafl. VII, 

 flg. 9), hos andra, såsom A. vemalis Kjellm. och .-1. centralis 

 (Lyn(tB.) Kjellm. från bågb(»jda eller i spetsen kroklika till in- 

 rullade, jfr. tafl. IV, fig. 7—8 och tafl. V, fig. 14-16. De 

 begränsade sidoskotten torde närmast kunna förliknas vid 

 tornskott. De utlöpa slutligen i en kägellik spets. De äro 

 än raka än mer eller mindre starkt inrullade till hela sin 

 längd eller i spetsen. Hos en del arter äro alla dessa torn- 

 eller sylskott raka. hos andra en del raka, en del inrullade, 

 i senare fallet de olika slagen uppträdande i olika delar af 

 skottsystemet, jfr. tafl. I, fig. 5—7. 



Hos en art, .4. sfolonifera K.jellm., har jag funnit ett 

 slags egendomliga skottbildande axlar, hvilka äro utlöpande 

 och till sin karakter stå nästan på gränsen mellan skott och 

 rötter. De skulle kunna kallas, kanske med lika stort be- 

 rättigande, stolonskott och skottbildande rötter. De anläggas 

 antingen vid midten eller närmare undre tvärväggen af en 

 cell, rikta sig antingen horisontalt utefter imderlaget eller 

 först nedåt sedan horisontalt. De af toppcellen afskilda seg- 

 menten undergå i regel inga interkalära delningar. Cellerna 

 äro mera raka än vanligen är fallet hos rötterna och deras 



