BIHANU TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. N:0 5. 31 



utbildadt kommer att utgå från stödjecellens midt eJler t. o. m. 

 närmare dess nedre tvärvägg; jfr. t. ex. tafl. IV, iig. 11 med 

 tafl. VI, fig. 16 och tafl. VII, flg. 9. Utbugtningen när en 

 större eller mindre längd innan den genom en tvärvägg be- 

 gränsas mot modercellen. I denna tvärväggs riktning och läge 

 råder en rätt stor vexling. Sällan ligger den så, att den helt och 

 hållet sammanfaller med stödjecellens yttervägg, vanligen så att 

 den bildar en vinkel mot dennas längdaxel. Stundom är denna 

 vinkel spetsig, i hvilket fall gränsväggens öfre eller innerkant 

 sammanfaller med stödjecellens kontur, stundom rät eller nä- 

 stan rät, då den kommer att falla helt och hållet utanför 

 moderaxeln. Härvid kan gränsväggen antingen uppträda nära 

 intill eller pä större afstånd från grenanlagets bas; jfr. tafl. 

 III, fig. 8 och tafl. IV, fig. 9—11. 



Med hänsyn till den vinkel, som grenarne bilda med sin 

 moderaxel, kan grenställning vexla från utspärrad tiD tilltr^-ckt. 



Rots 1/ -s t c m ef. Hos alla de arter af slägtet Acrosiphonia, 

 som jag känner, kan rotsystemet betecknas såsom rikt ut- 

 veckladt, ehuru dess styrka är i ganska betydlig grad olika 

 hos olika arter. Jemförelsevis svagt är det hos de arter, som 

 bilda rediga tufvor, såsom t. ex. A. setacea Kjellm. och A. 

 flaccida Kjellm., kraftigt deremot hos arter sådana som A. 

 hanmlosa Kjellm. och A. poMida Kjellm. 



Med häns^m till ställningen gifves det två slag af rötter : 

 sidorötter och axila rötter. De förra äro de vanligaste. De 

 utgå från sidan af ett skott. Hos flere arter förekommer det, 

 att sedan skottbasen genom en inträdd upplösningsprocess fri- 

 gjorts, den uppkomna basalcellen börjar växa, förlänga sig och 

 utbilda en axel, som till sina karakterer öfverenstämmer med 

 sidorötterna. Dessa rötter komma sålunda att ligga i axelns 

 längdriktning och synas derför kunna benämnas axila rötter; 

 jfr. tafl. I, fig. 3 (r), tafl. III fig. 4 (r). Ofta hafva också 

 terminala axeldelar karakteren af dylika axila rötter, upp- 

 komna antingen på motsvarande sätt som de basala axila röt- 

 terna (jfr. t. ex. tafl. III, fig. 6) eller också derigenom, att ett 

 skotts toppcell förändrats och från att hafva bildat en axel 

 med skottkarakter bildat en axeldel, som till gestalt och l)ygg- 

 nad nära öfverensstämmer med en rot; jfr. tafl. I, fig. 9, tafl. 

 III, fig. 7 *. 



Sidorötterna utgå dels från hufvudskottet dels åtminstone 

 från hufvudgrenarnes hufvudaxel, ofta derjemte från deras sido- 



