34 F. R. KJELLMAX, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



Det synes icke vara hvilken som helst rot, som utbildas till 

 upplagsrot, utan i regel de tidigast utvecklade rötterna, oftast 

 redan de första från hufvudskottet eller dess motsvarande 

 axel utvuxna rötterna; jfr. tafl. II, fig. 5 (r'); taii. V, fig. 4 

 (r'); tafl. VI, fig. 3 — 5 (r'). Deras upplagsdel har jag alltid 

 funnit i kontakt med något substrat, en algdel eller något annat 

 föremål, och det vill synas som skulle upplagsdelens utveck- 

 ling vara beroende på kontakt, så att den först då får sin 

 egendomliga utbildning och roten utdanas till upplagsorgan 

 endast så långt, som kontakt eger rum. Lärorik i detta fall 

 har jag funnit en rot hos A. effusa Kjellm. Den bestod af 

 tre skilda regioner: en basal- och en spetsregion sinsemellan 

 lika och af vanlig rotstruktur och en me lianregion med upp- 

 lagsrotens karakterer skarpt utpräglade. Endast denna del var 

 i kontakt med substratet, ett träst3'cke. Roten växte snedt 

 nedåt mot substratet. Innau detta uppnåtts, utbildade sig 

 roten typiskt. Vid beröring med trästycket antog den omedel- 

 bart en upplagsrots karakter, bildades af korta celler, i h vilka 

 stärkelse upplagrats i riklig mängd. Omsider hade under 

 växandet spetsen skjiTtit utom substratet och blifvit fri i 

 vattnet. Den hade då återtagit sitt ursprungliga utseende 

 och byggnad. Att kontakt utöfvar en retning på dessa väx- 

 ters rötter visa äfven griprötterna. Det framgår också af 

 den förändring roten, såsom of van nämnts, undergår, då i\&n 

 för att komma förbi ett hinder grenar sig i ett större eller 

 mindre antal grenar. 



Jag har redan förut påpekat, att de basalkroppar, från 

 hvilka Acrosiphoniornas hufvudskott ofta utgår, så likna de 

 stärkelseförande delarne af upplagsrötter, att man icke gerna 

 kan tvifla på, att de äro öfvervintrande och skottbildande upp- 

 lagsrötter eller delar af sådana. Man jemföre t. ex. tafl. II, 

 fig. 6 — 7, som återge basalkroppar {hk) och från dem utgående 

 hufvudskott (Jislx) med fig. 20 och 21, som af bilda upplags- 

 rötter hos A. setacea Kjellm. eller i fig. 4, tafl. V delen hli, 

 som är en basalkropp för hufvudskottet (hsk), med del r\ 

 som är en från hufvudskottet utgången upplagsrot. Om 

 i det fall att endast upplagsrotens spets utbildats till upp- 

 lagsrot, den icke upplagsnäring förande delen är starkare 

 utvecklad och af bestämd riktning, så komma det eller 

 de af upplagsroten bildade individen att uppträda atiägs- 

 nade från moderindividets växplats, upplagsroten alltså att 



