36 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



mellan cellernas längd och tjocklek vexlar inom något vidare 

 gränser. Hufvndgrenarnes Imfvndaxel, under det den ännu 

 är stadd i lifiigare tillväxt, utgöras nedtill af celler, som van- 

 ligen äro omkring 2 — 4 gånger så långa som tjocka; jfr. tafl. 

 I, % 2; tafl. II, %. 4—5; tafl. III. fig. 3; tafl. IV, fig. 4; 

 tafl. V, flg. 5 — 6; tafl. VI, fig. 3. Dess medlersta region är 

 kortcellig, uteslutande eller öf ver vägande. Cellernas längd i 

 förhållande till tjockleken inom denna region är något olika 

 hos olika arter eller artgrupper. Vanligast är längden lika 

 stor som eller IVo gång så lång som tjockleken, stundom 

 mindre, hos vissa arter åtminstone sträckvis ända till 2 gånger 

 eller derutöfver mindre än tjockleken. Upptill bildas dessa 

 axlar af celler, som äro flere gånger så långa som tjocka och 

 afslutas med en toppcell, som omedelbart före delningen är af 

 betydlig längd; jfr. tafl. II, fig. 8; tafl. III, fig. 10; tafl. IV, 

 fig. 12—14; tafl. VI. fig. 7, 12, 13; tafl. VII, fig. 15, 16, 18. I 

 hufvudgrenar, hvilkas längdtillväxt upphört, är byggnaden i 

 den öfre regionen lika den i den mellersta eller åtminstone 

 kortcelligare än i yngre tillstånd; jfr. t. ex. tafl. II, fig. 22. 

 Hufvndgrenarnes starka sidoskott likna till sin byggnad i 

 hufvudsak hufvudaxeln, dock med den skillnaden, att den jem- 

 förelsevis långcelliga basalregionen är af mindre utsträckning 

 än i denna. 



Sänkrötterna äro till hela sin längd långcelliga, med cell- 

 längden flere gånger större än tjockleken; jfr. tafl. II, fig. 

 14 — 15; tafl. III, fig. 12. Undantag göra de regioner af dessa 

 rötter, som kommit i kontakt med ett hårdt föremål, som seder- 

 mera vuxits förbi. Griprötterna äro också med undantag af 

 spetsarne likaledes långcelliga. Upplagsrötterna förhålla sig 

 olika. Oftast äro äfven de vid basen ett längre eller kortare 

 stycke långcelliga; jfr. tafl. I, fig. 17—18; tafl. II, fig. 20—21; 

 tafl. V, fig. 4, 20; tafl. VI, fig. 3-5; tafl. A^II, fig. 19—20. 



Den förherskande cellformen är den cylindriska. Stundom 

 är, särskilt i skottsystemets mellersta region, en svag samman- 

 dragning vid tvärväggarne märkbar, sa att sålunda cellerna 

 synas svagt tunnelika. Ett ofta och hos olika arter före- 

 kommande förhållande är det, att en del tvärväggar icke äro 

 vinkelräta mot cellens längdaxel utan snedt riktade mot denna, 

 så att cellerna hafva formen af snedt afskurna cylindrar. 

 Skottcellerna äro utom i krokgrenarnes bågbcijda region raka, 

 de cylindriska rotcellerna ofta på olika sätt svagt böjda eller 



