40 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



homhycina Kjellm., aftar väggens tjocklek betydligt mot 

 cellens topp, så att den är ytterligt tunn i cellens afrundade 

 spetsdel; jfr. tafl. VIII, iig. 6. Ofta händer det hos dessa 

 arter, att vid växtens konservering i t. ex. saltlösning väggen 

 i cellens spets sönderspränges. I andra fall, t. ex. A. hamu- 

 losa Kjellm., A. setacea Kjellm., A. stolonifera Kjellm. m. fl. 

 är ytterväggen deremot just vid cellens spets tjockast; jfr. 

 t. ex. tafl. YII, fig. 5. Egendomligt synes i detta afseende 

 förhällandet vara hos A. centralis (LynCtB.) Kjellm. Topp- 

 cellens yttervägg är hos denna art i sjelf\'a toppdelen något 

 ehnrn obetydligt tjockare än t. ex. vid cellens midt, men den 

 är ett stycke under spetsen försedd med en ganska framträdande 

 bredt ringformig förtjockning; tafl. IV, fig. 16. Omedelbart 

 under denna anlägges vid delningen tvärväggen. Stundom 

 och särskilt tydligt hos A. stolonifera Kjellm. och A. ver- 

 nalis Kjellm. antar denna terminala del af kroppväggen en 

 högst betydlig tjocklek och visar sig starkt skiktad i topp- 

 celler, hvilkas längdtillväxt upphört eller närmar sig sitt slut. 

 Då den är som starkast utvecklad, har denna del af kropps- 

 väggen en kort och tjockt kägellik eller en halfellipsoidisk 

 form och är vid sin bas ej sällan mer eller mindre djupt genom- 

 dragen af en rak eller något böjd kanal, i hvilken cellinnehållet 

 inskjuter i form af en fin sträng; jfr. tafl. VI, fig. 10 — 11. 

 De fullt utvuxna tornskotten hos A. hatnnlosa hatVa äfven 

 kroppsväggen i toppcellens spets af betydlig tjocklek ; den ut- 

 löper i en kägellik, temligen hvass spets af stundom rätt be- 

 tydlig längd. 



I den mån skottet ocli särskilt dess hufvudgrenar tilltar 

 i ålder, förtjoekas kroppsväggen betydligt. I äldre celler fram- 

 träder det sekundära lagret vanligen tydligt skildt från den 

 primära väggen och visar mer eller mindre utpräglad längs- 

 skiktning, stundom äfven mycket tydlig ringformig tvär- 

 skiktning; jfr. tafl. I, fig. 16; tafl. III, fig. 11. I den primära 

 väggen, åtminstone såsom äldre, är vanligen ett tunnt ytter- 

 skikt af annan konsistens och annan kemisk sammansättning 

 än den inre delen urskiljbart; stundom är äfven primärväggen 

 längsskiktad på samma sätt som det sekundära vägglagret. 



Tvärväggarne förtjockas alltid i mindre grad än kropps- 

 väggen. Följden häraf blir den, att tvärväggen i äldre celler 

 skjuter mer eller mindre djupt in i kroppsväggen. Dennas 

 sekundära lager ansluter sig till tvärväggen antingen med 



