46 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



tre och tre gränsande till livarandra; jfr. tafl. II, fig. 21 — 23. 

 Hos trenne arter åter bilda de fertila cellerna redan från 

 början längre, af talrika celler bestående rader, bvilka hos 

 tvenne arter A. grandis Kjellm. och Ä. cincinnata (Fosl.) K.jellm. 

 äro interkalära, hos en art Ä. penicilUformis (Fosl.) Kjellm. 

 deremot terminala; jfr. tafl. III, lig. 15, 17. 



Inom den andra af de båda artgrupperna äro svärmarne 

 märkbart af betydligare storlek. De bildas i mindre antal i 

 samma cell och ligga derför glesare. Samlingen är genom- 

 skinlig, de särskilta svärmarne fullt tydliga och cellen i 

 sin helhet synes derför icke såsom hos föregående grupp vid 

 genomfallande ljus nästan svart eller svartgrön. Hos en 

 af de hithörande arterna Conferva uncialis Fl. Dan. har 

 Areschoug (Conferv., sid. 20) uppgifvit svärmarnes längd 

 vara 5 — 7, .5 ,«, deras största tjocklek 5 ^i. De skulle alltså vara 

 af ungefär samma längd som inom föregående grupp, men af 

 dubbelt större tjocklek. Inom denna andra grupp utbildas 

 svärmare såväl i de nedre som de öfre skotten, dock icke så 

 vi dt jag känner h var ken i de aldra nedersta ej heller de al dra 

 öfversta. Det vill också synas, som om icke alla den mellersta 

 skottsystemregionen tillhörande skotten skulle blifva fertila 

 utan en del alltid hålla sig på vegetativt stadium. De 

 fertila cellerna bilda hos denna artgrupp alltid interkalära 

 kedjor af större eller mindre längd, men i regel bestående af 

 flera än tre celler i rad. I samma skott uppstår antingen 

 blott en kedja vanligen omkring skottets midt, alltid ett 

 ötycke frän dess bas och spets, eller också två eller t. o. m. 

 flere dylika kedjor, åtskilda sinsemellan och mot skottets bas 

 och spets begränsade af ett större antal vegativa celler; jfr. 

 tafl. VII, fig. 9. Svärmarnes uppkomst genom fortgående 

 succedan delning af cellkroppen är i den fertila cellens tidi- 

 gare utvecklingsstadium fullt tydlig. 



Den por, genom hvilken svärmarne uttränga är hos begge 

 artgrupperna stor; jfr. tafl. I, fig. 20—21; tafl. II, fig. 25; tafl. 

 VI, fig. 22. Den synes bildas på det sätt. att ett cirkelfor- 

 migt stycke af väggen intill förslemmas, och utskjuter i form af 

 ett lock den yttre icke eller mindre förslemmade delen af samma 

 väggstycke; jfr. tafl. III, fig. 16. Den poren omgifvande vägg- 

 kanten är ofta oregelbundet sargad (jfr. tafl. I, fig. 21). Stundom 

 visar väggen omkring poren radialt från porens kant ett stycke 

 in på väggen löpande fina åsar eller veck; jfr. tafl. II, fig. 25. 



