BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. N:0 5. 53 



upplösa sig ett stycke ofvan basen i ett större antal npp- 

 repadt qvastlikt, nedtill glest, upptill tätt greniga, nästan lika 

 starka grenar. En liufvudaxel är sälnnda icke med säkerhet 

 följbar; jfr. tafl. I, lig. 4. De sammansättas ännu sedan de 

 inträdt i fertilt stadium af skottsystem af tre olika slag. De 

 nedersta af dessa äro krokskottsystem, livilkas såväl hufvud- 

 axel som alla sidoaxlar äro tornlika, starkt kroklikt böjda 

 eller spiralformigt inrullade, tall. I, fig. 5. Högre upp utgå 

 grenar, livilka i likhet med de förra hafva alla axlarnes 

 spetsar syllika, men i hvilka endast de nedre slutgrenarne 

 äro kroklika, de öfre äfvensom hufvudaxeln äro raka; tafl, I, 

 fig. 6. Skottsystemets öfversta del utgöres af grenar, hvilka 

 utom spetsiga krokskott och raka tornskott innehålla ett eller 

 annat skott, som är nästan jemntjockt och har trubbig, af 

 långa celler bildad topp. Samma byggnad liar dessa grenars 

 hufvudaxel äfvensom toppen af de ifrågavarande grensystemen ; 

 jfr. tafl. I, tig. 7 — 8. Antagligt är väl, att vid tillväxtens 

 slut alla axlar blifva tornlika med undantag af en del axlar 

 af lägre ordning. Afven dessa begränsas dock förr eller se- 

 nare, men på det sätt, att toppcellen bibehåller sin typiska 

 tjocklek mot spetsen, men icke utväxer till någon större längd 

 och antingen delar sig i ett antal smärre, ungefär lika stora 

 celler (tafl. I, fig. 10) eller förblir odelad. Stundom sker be- 

 gränsningen så, att spetsen af ett skott utväxer till en axel, 

 som till form och beskafl'enhet liknar en rot; äfven detta 

 gäller mest om skott af lägre ordning ; jfr. tafl. I, fig. 9. 



Gi-renarne äro strödda, ensamma, sträckvis ensidigt riktade, 

 någon gång och företrädesvis i skottsystemets öfversta del en 

 del grenar motsatta. I regel utgå grenarne först ett längre 

 stycke nedanför moderaxelns spets, men i det fall, att en axel 

 tidigt upphör i sin längdtillväxt, kan grenbildningen från 

 denna sträcka sig ända till spetsen, så att t. o. m. toppcellen 

 kan blifva grenbildande. 



Den vägg, genom livilken ett grenanlag afskiljes från ut- 

 gångscellen, sammanfaller antingen med dennas yttervägg eller 

 faller obetydligt utanför modercellen, mer eller mindre snedt 

 riktad mot dess längdaxel. 



Unga skotts toppceller, innan deras tornnatur ännu börjat 

 framträda, äro cylindriska eller cylindriskt klubblika, omedel- 

 bart före delningen 5 — (5 gånger så långa som tjocka; tafl. I, 

 fig. 12. Hufvudgrenarne bildas nedtill af celler, som äro 3 — 4 



