BIHANG TILL K. SV. YET.-AKAD. HANDL. BAXD. 18. AFD. III. NIO ö. 59 



90 f/.. crassis, superne peracta divisione intercalari e cellnlis vulgo dia- 

 metro sequi- vel ultra longioribus, rarius tequaJibus contextis, Jaxe, pareius 

 oorynibose rainosia, rainulis oppositis, bigeniinis vel vagis, eiecto ad- 

 pressis, pluriinis derauni apieibus spinescentibus at rectis; cellulis termi- 

 nalibus ramorum vivacc crescentiuni cylindricis, divisione instante dia- 

 metro pluries, usque 15-plo diametro longioribus; cellnlis fertilibus vulgo 

 diametro sesqui ad .3-plo longioribus. 



Slägtsliap. Arten är efter all sannolikhet närmast be- 

 slägtad med A. flaccida Kjellm. men genom tydligt utbildade 

 torngrenar, mindre groflek, annan färg och annan cellulär 

 byggnad väl skild frän den. 



ÄrthesJcrifning . Tufvor mycket täta, ej knippiga, rediga, 

 endast vid basen löst sammanfiltade (genom rötter), halfklot- 

 formiga, omkring 4 cm höga, rent gröna nedtill, upptill gul- 

 gröna med mörka grentoppar, i växande tillstånd upptill slem- 

 niiga med efter torkning utpräglad slemglans. De bihlas af 

 mycket talrika, slaka, efter torkning ej spröda individ. 



Hufvudskottet åtminstone oftast ej fortsättande hela skott- 

 systemet igenom, mestadels mycket kort, nedtill, då det sam- 

 manhänger med en basalkropp, mycket smalt, blott 15 [x. tjockt, 

 starkt tilltagande i tjocklek uppåt, bestående af tjockväggiga. 

 cylindriska eller cylindriskt kägelformiga, omkring 3 gånger 

 så langa som tjocka celler med tät kloroplast och temligen rika 

 på stärkelse. Det står ännu hos utvuxna individ stundom i för- 

 bindelse med en basalkropp, men har dock oftast fri, upplöst bas. 



Oftast har jag funnit de från detta ensamt eller parvis 

 utgående sidoaxlarna korta, i spetsen upplösta, så att det först 

 är axlar af tredje ordningen, sidoaxlar af andra ordningen, 

 som jenite sina förgreningar bilda skottsystemets hufvuddel. 



Hufvudgrenarne utgå ensamma eller parvis. De äro nedtill 

 omkring 50 {a., under spetsen omkring 90 {/,. tjocka, sparsamt 

 och glest qva.stlikt förgrenade med sidoaxlar af få ordningar. 

 De starkaste grenarne tillhöra hufvudgrenarnes medlersta 

 region. Grenarne sitta antingen ensamma eller motsatta, ej 

 sällan äfven parvis och då oftast på det sätt, som tatl. Il, 

 fig. 11 utvisar. Stundom blir förgreningen gaffellik derigenom 

 att den öfver ett par motsatta grenar befintliga skottdelen 

 bortdör. Alla grenar äro tilltryckta, så att skottsystemet 

 har en mycket smalt qvastlik form. Flertalet grentoppar ut- 

 bildas tornlika. Med en del är detta ej fallet, utan hos dem 

 bortdör den ursprungliga toppcellen och ersattes af en kort, 

 cylindrisk, upptill afrundad cell, som åtskiljes från det termi- 



