BIHAXG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 18. AFD. III. NIO o. 69 



§§. Rami principales rigidi; cellulee terminales ramo- 

 rum vivace cre.scentium diametro 4 — 6-plo longiores. 



8. Acrosiphonia setacea Kjellm. m.scr. 



A. caespite obscure viridi, o — 6 cm. alto, laxo, soluto; axi pri- 

 inario frondis simplici vel parce rarnoso, vegetatione raos absoluta, ra- 

 mos principales partem quam maximan) frondis constituentes pauciores 

 eniittente; ramis principalibus basi 120, superne 250 (j.. crassis, setaceis, 

 rigidis, parcius corymbose, sparse, .superne unilateraliter ramosis, superne 

 peracta divisione intercalari e cellulis diametro duplo brevioribus ad 

 sesquilongioribus contextis; ramis ramulisque solitariis, raro geminis, 

 erecto adpressis, iis ejusdem ordinis inter se feie aequalibus nec axi 

 matricali duplo teuuioribus; cellulis terminalibus ramorum crescentium 

 subcylindricis, divisions instante diametro 4 — 6 longioribus. Tab. II. 



SlägtsJcap. Af förut kända arter torde denna stå när- 

 mast Cladophora saccidifera Kg. frän Helgoland och norra 

 Frankrikes kust. Att den är identisk med denna synes mig 

 dock icke antagligt, då den anges vara till färgen ljusgrön, 

 gulaktig (Kg. Spec. Alg. s. 389) och af bildas med toppcellerna 

 mycket stora och starkt klubblika (Kg. Tab. Phyc. III, tafl. 

 81, fig. I), karakter er, som icke träffa in på A. setacea 



K.JELLM. 



Artheslirifning. Växten bildar jemtoppade, rediga tufvor 

 eller mattor af ringa utsträckning, 5 — 6 cm. höga, nedtill mörk- 

 gröna med något blekare bas, öfverst mättadt gulgröna med 

 mörkare toppar; tafl. II, fig. 1. Hvarje tufva består af tal- 

 rika sinsemellan fria, endast nedtill genom de om hvarandra 

 gående rötterna löst sammanhållna indi\4d, som äro nästan 

 cylindriska, smalt qvastlika eller spolformiga, styfva, fasta, 

 i de växande topparne temligen starkt, nedtill icke alls och i 

 öfrigt svagt slemmiga, efter torkning spröda; tafl. II, fig. 2. 



Hufvudskottet är alltid kort, ständigt, då växten nått 

 någon högre grad af utveckling, i spetsen upplöst. Dess för- 

 yngringsgrenar, då sådana finnas, äro likaledes korta med upp- 

 lösta spetsar; tafl. II, fig. 5 (hsJc). Oftast är äfven dess bas 

 fri och har undergått en högre eller lägre grad af upplösning. 

 Understundom har jag dock funnit det utgå från och stå i 

 förbindelse med en på underlaget utbredd, mer eller mindre 

 starkt grenig cellrad eller stundom ställvis parenkymatisk cell- 

 kropp, bestående af korta, tjockväggiga, innehållsrika celler 



