74 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



ferva vauchericsformis. Det är väl möjligt, att den rymmes 

 under detta namn, men då Agardh uppger sin C. raucherice- 

 formis från Englands kuster och Haryey citerar den synonym 

 med C. arcta Dillw., så förefinnes också den möjligheten, att 

 den är en ung form af någon bland de vid Englands kuster 

 förekommande, frän A. centralis (Lyngb.) Kjellm. skilda arterna. 



Slägtshap. Arten intar inom slägtet Acrosiphonia en 

 temligen fristående ställning. Med hänsyn till de fertila 

 cellernas anordning och de små, tätt packade svärmarne öfverens- 

 stämmer den visserligen med alla de förut anförda arterna, 

 men skiljer sig bestämdt från dessa genom kloroplastens egen- 

 domliga byggnad. Möjligt är, att den representerar en större 

 grupp af arter, livilka äro att söka bland dem, som bilda 

 Kutzing's grupp comoscE inom slägtet Cladophora och bland 

 med dem beslägtade; jfr. Ka. Spec. Alg. sid. 389; Tab. Pliyc. 

 III, tafl. 7.S-81. 



Arthcshrifning. A-^äxten bildar penselformiga till nästan 

 halfklotformiga, något knippiga, nästan helt rediga, jemn- 

 toppade, särskilt såsom unga, täta tufvor, hvilka nå en höjd 

 af 9 cm., äro till färgen klart gulgröna, mörktoppade och 

 mörkare vid basen, såsom äldre blekare och efter torkning 

 hafva i de öfre delarne en temligen stark slemglans; tafl. IV, fig. 1. 



De individ, af hvilka tufvorna sammansättas, äro slaka, och 

 då växten är ung, smalt qvastlika (tafl. IV, fig. 2), då den är 

 äldre, med något utdragen topp, endast nedtill löst förbundna 

 med hvarandra. 



Hufvudskottet har jag ofta funnit utgå från en kortcellig, 

 på underlaget utbredd, längre eller kortare cellrad med cellerna 

 antingen alla stärkelserika eller en del rika på stärkelse, en 

 del tömda eller innehållsfattiga; tafl. IV, fig. 5 — 6. Ofta 

 träffas dock äfven hufvudskott med fri, upplöst bas, men aldrig 

 har jag funnit en axil rot utvecklad från den fria basen. Det 

 fortsätter antingen hela skottsj^stemet igenom, tafl. IV, fig. 5, 

 eller är det liksom dess sidoaxlar af l:sta ordningen kort, i 

 spetsen upplöst, så att det först är sidoaxlar af 2:dra ord- 

 ningen, som utgör skottsystemets hufvudmassa; tafl. IV, fig. 4. 

 Då hufvudskottet fortsätter, är det nedtill smalt, 23— oO //. 

 tjockt, men tilltar hastigt i tjocklek uppåt, så att det på 

 endast några cellers höjd frän basen är GG u. tjockt. Derefter 

 ökas tjockleken långsamt mot spetsen och uppgår under denna 

 tiU 80-100 //. 



