78 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA, 



10. Acrosiphoiiia grandis Kjellm. mscr. 



A. epipbytica; ctespite subgloboso. densissimo, subfasciculato, in- 

 ferne arctins intricato. superne soluto, la^te viridi, pallescente, sericeo, 

 usque 9 cm. alto; ramis principalibus irifra apices vivace crescentes us- 

 que 135 (.i. crassis, superne intercalari divisione pieracta e cellulis dia- 

 metro duplo brevioribus ad sesquilongioribiis contextis, corymbosis, su- 

 perne subfasciculato ramosis, ramis ramulisque vagis, solitariis, elongatis, 

 plus minus strictis, demum apieibus attenuatis vel nonnullis plus minus 

 flagelliformiter productis, inferioribus erecto patentibus, superioribus 

 erecto adpressis; cellulis fertilibus saltim usque 30 seriatis, diametro 

 brevioribus ad suba?qualibus. Tab. III, fig. 17. 



SlägtsJiap. Till den artgrupp, hvartill denna växt hör, 

 känner jag blott ännu en art, nämligen följande. Att dessa 

 äro till arten skilda, anser jag af skäl, som under nästa art 

 anföras, stäldt utom allt tvifvel. 



ArtbcsJirifnhig. Att döma af de exemplar af denna 

 växt, som jag haft att tillgå, blir den större än någon annan 

 art af slägtet Acrosiplionia. Den bildar ända till 9 cm. 

 höga, vida, mycket täta, något men svagt knippiga, nedtill 

 temligen tätt sammanfiltade, upptiJl rediga tufvor, hvilka så- 

 som unga äro klart gröna, men blifva blekare såsom äldre. 

 Efter torkning har växten en temligen stark silkesglans och 

 i de unga, tillväxande spetsarne slemglans. Den är epifyt. 



Hufvudskottet fortsätter icke, så vidt jag kunnat finna, 

 hela skottsystemet igenom, utan upphcir i sin tillväxt efter att 

 hafva bildat ett antal rötter ocli ett fatal hufvudgrenar. Det 

 är nedtill omkring oO /n. tjockt, tilltagande betydligt i tjock- 

 lek uppåt och bildas af celler, som äro omkring o gånger så 

 långa som tjocka. 



Hufvudgrenarne hafva vid basen en tjocklek af omkring 

 45 f.1., under den i liflig tillväxt stadda spetsen en tjocklek af 

 ända till 135 lu. De äro upprepadt greniga, dock med skott 

 af endast få ordningar, nedtill glest, upptill tätt, något knippigt. 

 Hufvudaxeln är temligen tydligt följbar. De nedre och mel- 

 lersta grenarne af andra ordningen äro förlängda, så att de 

 nå i jemnhöjd med de öfre. Alla grenar utgå ensamma, all- 

 sidigt eller de öfre sträckvis ensidigt. De nedre äro utstående, 

 de öfre upprätt tilltryckta. Slutgrenarne äro långa och af- 

 smalna mer eller mindre tvärt under spetsen. Ofta är spetsen 



