82 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



Subgen. II. Isochrous Kjellm. mscr. 



Cellnlce fertiles seriatte, series intercalares formantes, pellu- 

 cidse, corporibiis vibratoriis majoribiis, eirca 5 jx. erassis, laxe 

 dispositis. 



A. Rami hamati et incurvati prsesentes. 



13. Acrosiphoiiia vernalis K.JELLM. mscr. 



A. rupiiicola: cjespite subgloboso, laxiore, e fasciculis numerosis. 

 basi cohferentibus, simplicibus vel ramosis, tenuioribus, filiformibus, at- 

 tenuatis, laxius implicatis constitiito, saturate flavo viridi, 1 — 2 cm. 

 alto; strato basali nullo; ramis principalibus inferne 15 — 20 f.i., superne 

 nsque 40 U. erassis, superne peracta divisione intercalari e cellulis dia- 

 metro a^qnalibus ad sesquilongioribus contextis, parce, fere iiniformiter 

 subcorymbose racemosis: ramis ramulisqiie vagis ve] per spatia unilatern- 

 libus, inferioribus Siepe hamatis vel incurvatis, iis ejusdem ordinis 

 crassitudine vix discrepaiitibus; stolonibus iiullis; ramis fertilibus simplici- 

 bus, elongatis: cellulis fertilibus diametro sub;¥qualibus ad duplo longio- 

 ribus, vulgo .-equalibus, partem mediam ramorum tantuin ejusdem ordi- 

 nis occupantibus. Tab. V. 



Exsicc. Aerosiphonia vernalis Kjellm. in AVittr., et Xordst. 

 Alg. exsicc. fasc. 23. 



Artheskrifni Hfj. Växten bildar små, 1 — 2 cm. höga 

 tnivor, som äro nästan bollforuiiga, glesa, bestående af talrika, 

 endast vid basen förenade, enkla till rikt greniga, smala, tråd- 

 lika, spetsigt utlöpande, föga täta. npptill tydligt luddiga, 

 mättadt gulgröna, vid basen ocli i spetsen mörkare knippor; 

 tafl. V, fig. 1—2. 



Hvarje knippa består af llere sjelfständiga element, livilka 

 i yngre stadium utgå från en pa underlaget utbredd cellig, 

 olika formad basalkropp, bestående af mer eller mindre oregel- 

 bundna, tjockväggiga, innehållsrika celler; tafl. V, fig. 3 — 4 (iA). 



De från denna titgående skotten, växtens hufvudskott, 

 blifva oftast korta, fåcelliga, bestående af temligen långa, 

 ungefär lika stora celler. Toppcellen afviker i längd föga 

 från de öfriga, men är innehållsrikare och har tätare kloro- 

 plast; tafl. V, fig. 5. De frän detta utgående sidoskotten äro 

 antingen blott hufvudgrenar eller dels sådana dels föryngrings- 

 skott. Oftast bortdör dess toppcell. sedan ett fåtal celler bil- 

 dats, hvarvid den subterminala cellen icke vidare utvecklas, 



