84 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



t. O. m. nedom cellens niidt. De med hufvudgrenarna till väx- 

 sätt öfverensstämmande grenarne af 2:dra ordningen äro så 

 till vida till byggnaden olika dessa, att cellernas längd ned- 

 till är mindre och att äfven vid dessa cellers tvärväggar en 

 om också svag sammandragning är märkbar. Dessa axlar lik- 

 som hnfvudgrenarnes liufvndaxel kunna begränsas i sin till- 

 växt antingen derigenom, att toppcellen dör och en kort, af 

 den subterminala cellen bildad ny toppcell uppträder, hvilken 

 antingen en tid bortåt bildar nya, korta segmentceller eller 

 icke vidare utvecklar sig (tafl. Y, lig. 11 — 12), eller också der- 

 igenom att den långa toppcellen, efter att hafva utbildat sin 

 kloroplast likformigt, uppdelas genom tätt på hvarandra föl- 

 jande delningar i ett antal lika långa, men jemförelsevis korta 

 celler, som icke vidare utveckla sig; tafl. Y, fig. 13. De från 

 början med kort toppcell växande skotten bestå till nästan 

 hela sin längd af ungefär lika langa celler, vanligen 1' o — 2' ^ 

 gång så långa som tjocka. 



I yngre celler är kloroplasten mycket glesmaskig, med 

 smala endast vid pyrenoiderna något ansvälda maskor; tafl. 

 V, fig. 17. I äldre celler ökas maskorna till antal och till- 

 taga i tjocklek. Pyrenoiderna l)lifva också talrikare och deras 

 stärkelsekornen tilltaga i mäktighet; tafl. \, fig. 18. Celler, 

 som öfvergå i fertilt stadium, hafva en tät kloroplast. 



Kroppväggen förtjockas endast svagt sekundärt. De vid 

 den interkalära delningen uppkommande tvärväggarne äro ofta 

 snedt riktade mot cellens längdaxel. 



Rötterna utgå i basifugal följd från hnfvudskottet och 

 från hnfvudgrenarnes nedre del, dock här temligen högt upp. 

 De äro af tre slag; l:o) sänkrötter, som till hela sin längd 

 äro bildade af långa, innehållsfattiga celler med svagt ut- 

 vecklad kloroplast och hafva en lång. cylindriskt klubb- 

 lik toppcell; tafl. V, fig. 21; 2:o) griprötter (tafl. Y, fig. 19), 

 som likna föregående till sin nedre (basala) del, men i spetsen 

 upplösa sig i ett större eller mindre antal olika stora, men 

 mest få, kortcelliga, olikformade, ehuru oftast mer eller mindre 

 starkt krumböjda grenar, bildade af temligen inneliållsfattiga, 

 oregelbundna celler; o:o) upplagsrötter (tafl. Y, fig. 4 (r') och 

 fig. 20), hvilka hafva spetsen bildad af en rad korta, tjock- 

 väggiga, stärkelserika celler eller utbildad till en stärkelserik 

 parenkymatisk cellkropp. Flere dylika rotspetsar förbinda sig 

 stundom vid beröring till en cellhinna af ganska betydlig ut- 



