86 F. R. KJELLMAN, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



ArthesJirifning. Växten är epifyt och bildar temligen 

 täta, ej knippiga, nedtill löst sammanfiltade, upptill rediga, 

 pensellika tofsar af omkring 2 cm. längd, upptill temligen 

 starkt slemmiga, till färgen gulgröna med mörkare topp- 

 del, efter torknins; bleknande i de nedre delarne; tafl. VI, 



% 1- 



Hvarje indi^dd består af axlar af tre slag: skott, stoloner 

 och rötter. 



Hufvudskottet utgår i yngre stadium från en pa under- 

 laget utbredd basalkropp af vexlande form och byggnad; mest 

 utgör den en kort cellrad; jfr, tafl. Yl, fig. 2—4 (bk). Det 

 begränsas förr eller senare och löser sig från basalkroppen ; 

 tafl. VI, fig. 3 (hsk). 



De från detta utgående hufvudgrenarne, livilka jemte 

 de frän stolonerna bildade, med hufvudgrenarne likartade 

 skottsystemen utgöra skottsystemets hufvudmassa, hafva en 

 tydligt följbar hufvudaxel, innehålla skott af två till tre ge- 

 nerationer och äro nästan likformigt, sparsamt nästan qvast- 

 likt förgrenade med ensamma, strödda eller sträckvis något 

 ensidiga grenar. Hufvudaxeln växer frän början med mycket 

 lång toppcell, hvilken åtskiljer segment, som äro nianga gånger 

 så langa som tjocka (tafl. VI, fig. 7) och da de inträda i del- 

 ning delas i en kort akroskop och en lång basiskop cell. Den 

 interkalära delningen fortgår i dessa skotts öfre delar till dess 

 cellerne blifva från något kortare till ungefär lika langa som 

 tjocka; tafl. VI, fig. 12. Dessa skotts begränsning sker så. 

 att toppcellen upphör att växa i längd och förtjockar topp- 

 delen af sin yttre v^gg mycket starkt, detta utan eller efter 

 att hafva uppdelat sig i ett antal korta, ungefär lika långa 

 celler; tafl. VI, fig. 10. 



Hufvudgrenarnes sidoskott äro af tre slag. En del likna 

 till växsätt och begränsningssätt (tafl. VI, fig. (i) hufvudaxeln. 

 äro uppräta, smala vid basen, tilltaga i tjocklek mot midten, 

 för att sedan åter afsmalna mot spetsen. Andra äro långa, 

 jemntjocka, mera långcelliga, mycket smala, de som utgå från 

 hufvudaxelns öfre del dubbelt finare än denna vid deras ut- 

 gångspunkt, uppräta och växa åtminstone i början med lång 

 toppcell; tafl. VI, fig. 13—15. Det tredje slaget utgöres af 

 vanligen korta skott, hvilka äro utspärrade och från början 

 växa med kort toppcell och i följd häraf icke eller tillfälligt- 

 vis undergå interkalär celldelning; tafl. VI, fig. 16. 



