BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 18. AFD. III. X:0 5. 87 



I de långa segmenten är kloroplasten icke af segmentets 

 längd, men växer i längd under den interkalära delningens fort- 

 gång, så att, när denna närmar sig sitt slut, kloroplasten fyller 

 liela cellen. Kloroplasten är tämligen rik-, men stormaskig. 

 Maskorna äro ungefär jemntjocka, blott obetydligt utvidgade vid 

 pyrenoiderna, tilltagande i tjocklek, i den man cellen blir äldre. 

 Masköppningarne äro tämligen lika stora, rundade eller något 

 sträckta i cellens längdriktning. Pyrenoiderna äro fataliga 

 till tämligen talrika, slutligen med tydligt framträdande, 

 ehuru jemförelsevis svaga stärkelseliyllen, tafl. VI. iig. 

 17—18. 



Kroppsväggen i skotten är i allmänhet tunn, knappt märk- 

 bart sekundärt förtjockad. Tjockväggigast äro de fina, lång- 

 €elliga slutgrenarne ; tafl. VI, fig. 13. 



Stolonerna utgå frän hufvudskottens nedre del. De an- 

 läggas än vid än strax ofvan midten på en skottcell eller 

 närmast dess undre yägg. De rikta sig antingen från början 

 horisontalt eller först nedåt sedan horisontalt, äro finare 

 än moderaxein och uppnå en tämligen betydlig längd, växa 

 med jemförelsevis läng toppcell och blifva i följd häraf och 

 emedan interkalär delning ej inträder temligen langcelliga. 

 Cellerna äro jemförelsevis tjockväggiga med väl utvecklad 

 kloroplast; jfr. tafl. VI, fig. 4— G (st). I vissa fall öfvergår 

 slutligen deras spets i ett typiskt skottsystem, och utlöparen 

 bildar inga andra sidoaxlar än rötter (tafl. VI, fig. 4) i andra 

 fall bildas sidoskott i större eller mindre antal; tafl. VI, fig. 

 5 — 6 (ssk). De från stolonerna utgångna skotten likna, såsom 

 redan nämts, hufvudgrenarne. 



Rotsystemet är jemförelsevis mycket svagt utveckladt. 

 Det bildar en tät hylsa omkring den växt, pa hvilken växten 

 är fästad. Rötterna utgå från hufvudskottet och nedre delen 

 af hufvudgrenarne och af de från stolonerna utvecklade skott- 

 systemen. De äro (oafsedt spetsarne) mest enkla och till större 

 delen af sin längd jemntjocka, stundom med en eller annan 

 sidogren och från smal bas tilltagande i tjocklek uppåt. En 

 del hafva spetsarne ombildade till griporgan, andra och sär- 

 skildt de tidigast utvecklade till upplagsorgan. De upplags- 

 näring förande rotspetsarne äro antingen enkla eller sparsamt 

 greniga, kortcelliga cellrader (tafl. VI, fig. 19), eller parenky- 

 matiska, enkla eller fågreniga cellkroppar af olika form och 

 storlek; tafl. VI, fig. 4—5 och 20. Cellerna äro hos denna art 



