90 F. R. KJELLMAX, CHLOROPHYCÉSLÄGTET ACROSIPHONIA. 



11 — 12. Till färgen är växten blekt gnlgrön eller hvitgrön 

 och blir slutligen nästan helt hvit. Både i lefvande och tor- 

 kadt tillstånd saknar den glans. 



Hufvudskotten har jag stundom funnit i förbindelse med 

 celltrådarne i basallagret. men oftast i form af lösa. facelliga 

 stycken. I förra fallet är det vid basen omkring 15 f.t. tjockt 

 och består af nästan cylindriska, 2 — 3 gånger sa långa som 

 tjocka, stärkelserika celler med omkring 3 f.i. tjocka väggar. 

 Det utsänder ett fatal rötter, hvilkas spetsar äro utbildade 

 till upplagsorgan och en och annan hufvudgren; tafl. VII, tig. 13. 



Hufvudgrenarne utbilda sig sympodialt. Sympodiets län- 

 kar begränsas genom toppcellens bortdöende. Dessa sympodiala 

 axlar, som upptill äro omkring 20 /j. tjocka, äro nedtill svagt, 

 upptill tätt och upprepadt, något gyttradt greniga. Alla gre- 

 nar äro af i det närmaste samma groflek. Af de nedre äro en 

 del korta, raka, mer eller mindre starkt utspärrade, redan 

 från början (alltid?) växande med kort toppcell, en del långa, 

 tilltryckta, af slingrande förlopp. Upptill äro grenarne raka, 

 utstående eller uppstigande, än motsatta än strödda, i senare 

 fallet och särskilt slutgrenarne ofta en.sidiga. Krokgrenar 

 saknas; tafl. VII, tig. 14 — 15. 



Hufvudgrenarne bestå i sina öfre två tredjedelar, sedan 

 den interkalära celldelningen upphört, af celler, som mest äro 

 lika langa eller V ._, gång så långa som tjocka, med insprängda 

 celler, som äro kortare än langa eller omkring dubbelt så långa 

 som tjocka; tafl. VII, lig. K). 



Cellerna äro tjockväggiga. Väggtjockleken ökas med till- 

 tagande ålder. Afven tvärväggarne förtjockas starkt, om 

 också icke så att deras tjocklek blir lika stor som kropps- 

 eller ytterväggens. Toppcellens yägg tilltar i tjocklek mot 

 spetsen; tafl. VII, fig. 18. 



Kloro])lasten är glesmaskig, med stora, ehuru olika stora, 

 rundade eller rundadt kantiga eller något långsträckta öpp- 

 ningar ocli temligen tjocka, ungefär jemnljocka maskor och 

 utvidgade maskknutar, de senare inneslutande temligen små 

 pyrenoider; tafl. VII, fig, 17. Ofta upplöser sig kloroplasten 

 slutligen i isolerade längre och kortare band. I toppcellens 

 spets är kloroplasten tät och äfven i dess nedre del tätare än 

 i andra celler; tafl. VII, fig. 18. 



Rotsystemet är mycket starkt utveckladt; knippornas ba- 

 saldelar eller skaft utgöras till största delen af rötter, hvilka 



