4 A. Y. GREVILLIUS, VEGETATIONENS UTVECKLING PÅ HJELMAR-ÖARNE 



I. Skäret vid Ålhammarsudde. 



Undersöktes den 5 Sept. 



Mycket litet, med sträckning ungefär i n. och s. De 

 allra högsta delarna nära 1 meter öfver vattnet, således höjda 

 sedan 1882. 



Strandremsan var nästan bar, äfven ett stycke ofvan 

 böljgränsen; dock förekommo i de inre delarna af strandremsan 

 följande arter, mest mycket enstaka: 



Senecio vulgaris, 1 individ (i knopp) på v. sidan, 1 dito 

 (äfven i knopp) på ö. sidan. 



Tussilago Farfara, ett tätt bestånd på ö. sidan. 



Sonchus arvensis, ö. sid. 



Taraxacum officinale (blad) på s. sidan. 



Polygonum lapathifolimn, på små fläckar strödd-enstaka. 



Salix cinerea, en tät, öfver 1 m. hög buske, samt en 

 mindre dylik, på n. sidan; därjämte några mindre buskar på 

 v. sidan. 



Scirpus lacustris, mest på s. sid. 



De inre, högre delarna af skäret intogos af en tät 

 Phragmites cominunis-skog med undervegetation af följande 

 tunnsådda-enstaka arter: 



Bidens tripartita. 



Tussilago Farfara. 



Solanum Dulcamara. 



Uanuncidus repens. 



» Flammula. ^ 



Nasturtium palustre. 



Epilohium palustre. 



Populus tremula, något öfver 1 meter. 



Salix aurita. 



Carex vesicaria. 



Poa serotina. 



De högsta delarna af skäret blefvo vid 1882 års sänkning 

 icke tillräckligt höjda öfver vattnet, för att någon samman- 



' I denna inbegriper jag. här som i det följande, äfven var. reptans,' 

 denna var. öfvergår nemligeu på området för föreliggande undersökningar utan 

 gräns i hufvudformen. 



