BIHANCi TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 18. AFD. III. N:0 6. 9 



Phragmites communis, v. och ö. sidd.; se ofvan. 



Calamagrostis lanceolata, ö. sid. 



Ägrostis vidgar is, v. sid. 



Älopecurus geniculatus, v. sid. 



Phleum pratense, v. sid. i de inre delarna. 



BalcUngera arunclinacea, isynnerhet på v. sid.; på ö. sid. 

 endast en tufva teml. långt inåt. Se f. ö. ofvan. 



Polystichum Filix Mas, ö. sid. 



Polytrichum conimune, ö. sid. 



» juniperinum, s. och v. sidd. 



Bryum ccespiticium. 



Hedivigia albicans, ö. sid. 



Ceratodon purpureus. 



Marchantia j^olymorplia, från de inre delarna af höggräs- 

 bältet till områdets inre gräns, på många .ställen täckande; 

 se förut. 



Physcia ceesia, tunnsådd-enstaka på stenar innanför bölj- 

 gränsen. 



Peltigera canina, se ofvan. 



Största delen af dessa arter förekomma endast tunnsådt- 

 enstaka, men genom den i förhållande till arealen ofantligt 

 stora artrikedoraen bilda de det oaktadt ett på de flesta 

 ställen sammanhängande växttäcke (med delvis i hvarandra 

 öfvergående skikt). Vid bildandet af detta täcke spela natur- 

 ligen de fleråriga, i smärre eller större täta bestånd växande 

 arterna den största rollen. — Liknande är förhållandet på de 

 flesta af de undersökta skären. 



De innersta delarna af skäret intogos af en isynnerhet 

 mot söder mycket tät, på en något upphöjd grusås stående 

 skog, till största delen bildad af ofta inemot 5 meter hög 

 Betula verrucosa. I östra kanten är Populus tremida karak- 

 tärsträd; här ingå äfven en del strandväxter (jämte små 

 stånd af Sorbus Aucuparia). Denna skog, som är belägen 

 närmare östra än vestra sidan, gränsar i öster direkt till den 

 delvis nakna, delvis med isynnerhet lägre strandörter och 

 dito gfäs beklädda strandremsan (jfr ofvan), i vester öfvergår 

 den småningom i den förut beskrifna lägre och glesare skogen. 

 Till följd af den starka beskuggningen förmå strandväxterna 

 i allmänhet intränga endast ett kort stycke i den centrala 

 skogen. Därjämte hindra de täta lagren af nedfallande löf 

 isynnerhet mossornas uppspirande. Så är t. ex. Marchantia 



