10 A. Y. GREVILLIUS, VEGETATIONENS UTVECKLING PÅ HJELM AR-Ö ARNE. 



polymorpha här ytterst tynande och enstaka, under det att 

 den på flera ställen i strandbältet är luxurierande och täckande. 

 I de tätaste delarna är undervegetationen ytterst mager, och 

 utgöres af följande arter, alla enstaka: 



Tussilago Far fara, 



Solanum Dulcamara, tynande, 



Epilohium augustifoliuni, 



Scrophularia nodosa, 



Urtica dioica, 



Poa serotina, 



Fhlenni p>ratense, 

 samt dessutom följande, i de yttre delarna af skäret icke 

 sedda : 



Acer platanoides, ett litet, 3 ä 4 år gammalt träd på 6 

 ä 7 cm. 



Epilohium montanum, liten, enstaka. 



Riihus idreus, ytterst liten, enstaka. 



Såsom nämdt, torrlades de högsta delarna af den cen- 

 trala skogsmarken är 1882. Dock sammanföll icke gränsen 

 för den täta skogen med 1882 års vattenhöjd, utan var på 

 vissa ställen något lägre, på andra något högre än denna. 

 Såsom af det föregående framgår, existerade för öfrigt i allmän- 

 het ingen skarpare gräns mellan den centrala skogen och 

 vegetationen utanför denna. 



Skäret 2, vester om Heen. 



Undersöktes den 20 Aug. 



De högsta delarna ha varit höjda öfver vattnet sedan 82. 

 — Skäret var, i likhet med det föregående, betäckt med lösa 

 sandstenar. 



Liksom på förra skäret var äfven liär vegetationen grup- 

 perad i olika formationer: 1) ytterst ett höggräsbälte (i hvilket 

 Baldingera saknades), med mest enstaka, till största delen 

 lägre strandörter och gräs; 2) innanför detta ett buskbälte 

 af isynnerhet Salices; samt 3) i centrum en skog af ofta öfver 

 4 m. höga Betida verrucosa och odorata, Alnns glidinosa och 

 Populus tremula. 



Höggräsformationen var bredast samt kraftigast utvecklad 

 på den mycket flacka vestra sidan. Ytterst bildade här 



