14 A. Y. GREVILLIUS, VEGETATIONENS UTVECKLING PÅ HJELMAR-ÖARNE. 



Pinus silvestris, mycket enstaka, intill 8 cni. hög. 

 » Ähies, några få individ, det högsta 50 cm. 



Pteris Äquilina. 



PoJypodium Dryopteris. 



Marchantia polymorph a . 



Peltigera caniua f. pusiUa. 



Stereocuulon sp. 



Verrucaria sp. 



Biatorina sp. 



Bacidia inundata. 



Sålunda visar sig den centrala skogen på detta skär vara 

 äfven i afseende på de i undervegetationen ingående arterna 

 betydligt skild från den utanför befintliga vegetationen. 



Nedanstående tabell visar arternas antal och fördelning 

 på de båda sist behandlade skären under åren 1886 och 1892. 



1892. 



Gemen- 

 samma för 

 86 och 92. 



Tillsammans cgde de 2 skären vid 

 Heen arter 



Skäret 1 hade > 



För bägge skären gemensamma voro . 



Endemiska pä skäret 1 voro 



> » > 2 



Endenuska arter inalles 



( = 20,3 % 

 25 < af skärens 

 I arter 



I = 27,7 % 

 32 ■! af skärens 

 ' arter 



25 = m % 57 = 48 ^ 



37 

 26 

 30 



m. Nyckelgrundeii. 



Skäret 1, störst, beläget längst i norr. 



Undersöktes den 1 Sept. 



Här hade o skilda formationer utbildats: 1) närmast bölj- 

 gränsen ett höggräsbälte med de vanliga karaktärsväxterna 



