32 A. Y. GREVILLIUS, VEGETATIONENS UTVECKLING PÅ HJELMAR-ÖARNE. 



På den södra, större delen, hvars högsta punkter varit 

 höjda sedan 82, uppträdde 1) ytterst ett strandbälte med hög- 

 gräs samt lägre örter och gräs; 2) därinnanför en tät skog 

 af ofta omkring 5 meter höga träd, till största delen Bet nia 

 verrucosa, i och nära utkanterna starkt uppblandad med Älnus 

 (iJuiinosa ; 3) inuti skogen funnos ett par små trädlösa, något 

 upphöjda, till största delen bara grusfläekar med Tussilago 

 Farfara, Epilohiiim angusfifoliuni, Fragaria resca och Calania- 

 (jrosfis Janceolata. 



Skäret 3. 



De högsta delarna torrlagda 1882. 



Höggräsen sparsamma; strandbältet var is^mnerhet re- 

 presenteradt af mindre strandväxter, bildande en temligen 

 gles matta. Den innanför liggande skogen bestod till största 

 delen af Befula verrucosa, 3 å 4 meter hög, med AJnus glnti- 

 nosa i utkanten. Inuti skogen funnos små, till största delen 

 bara' fläckar med EpUohium angustifolinm och Fragaria vesca 

 som karaktärsväxter. 



Skäret 4. 



Höjdt öfver vattnet sedan 8(5. Högsta skiktet bestod af 

 enstaka, små buskar. För öfrigt gles vegetation. Ingen for- 

 mationsbildning. 



Skäret 5. 



Höjdt sedan 1882. Består af 2 afdelningar. 



På norra delen uppträdde ingen höggräsformation. De 

 inre delarna voro betäckta af ganska tät skog, till största 

 delen bestående af Betula verrucosa, med undervegetation af 

 tunnsådda-enstaka Cirsium arvense och C. palustrc, Scrophidaria 

 nodosa, EpUohium angiisfifolium, Fferis Aquilina, Folypodiutn 

 Drijopteris (mycket enstaka) och några andra. 



På södra delen fans höggräsbälte (med Phragmifes), dock 

 icke fullt sammanhängande och mot söder slutligen upphörande. 

 Skogen är temligen tät, utan bara fläckar, och består mest 

 af Betula verrucosa, med Älnus glutinosa karaktäriserande i 

 utkanten (dessutom förekomma Popuhis tremula och Salices). 



