104 A. Y. GREVILLIUS, VEGETATIONENS UTVECKLING PÅ HJELMAR-ÖARNE. 



Äira ccespitosa. 

 » flexHOsa. 



Holcus lanatiis, på en liten fläck, strödd. 



Phragmites communis, nästan öfverallt kring holmen, på 

 sina ställen rikt beståndsbildande och blandad med Scirpus 

 lacustris. 



Calamagrostis strida^ enstaka. 



Agrostis sp. 



Älopecurus geniculafus, strödd. 



Phleum pratense, enstaka på vestra stranden, tillsammans 

 med Nasturtium palustre och Potentilla norvegica. 



Baldingera arnndinacea, på 2 ställen på s. sidan tuf- 

 bildande. 



Asplenium Filix Femina. 



Acrocladium cuspidatum . 



Amhlystegium adnncnm, vid stranden. 



Polytrichum juniperinum. 



Marchantia polymorpha 



Cladonia coccifera. 



Physcia ccesia, strödd. 



Inalles funnos på skäret sålunda 111 arter, af hvilka 22 

 stycken, eller 19,8 % år 1892 icke förekommo på något af de 

 undersökta skären i Stor-Hjelmaren. Intet af Stor-Hjelmarens 

 undersökta skär egde (år 1.S92) en så stor procent »endemiska;> 

 arter, d. v. s. sådana, som icke funnos på något af de öfriga 

 undersökta Stor-Hjelmare-skären eller på »Slottsmana». 



Såsom ofvan är nämdt. öf versteg äfven procenten af de 

 endemiska arterna på skäret >Hällen::\ den procent af en- 

 demiska arter, som förefans på de resp. skären i Stor-Hjelmaren. 

 Att sålunda vegetationen på de båda skären i Vestra Hjel- 

 maren icke fått någon större likformighet med skärens i Stor- 

 Hjelmaren, förklaras lätt af det stora afståndet dem emellan, 

 samt af den något olika beskaffenheten af vegetationen på 

 Vestra Hjelmarens och Stor-Hjelmarens stränder. Den i för- 

 hållande till arealen ofantligt stora artrikedomen på »Slotts- 

 mana» står antagligen i samband med den omständigheten, 

 att skäret på de flesta sidor är beläget så nära land, hvar- 

 igenom spridningen af växter till skäret underlättas. Dess- 

 utom hafva fiskare bidragit till införande af flera arter. 



