BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 18. AFD. III. N:0 G. 105 



Sammanfattning af de viktigaste resultaten. 



Såsom af det föregående framgår, har vegetationen på 

 de nybildade Hjelmareskären i flere afseenden förändrats 

 under de 6 år, som gått till ända sedan Callmé företog sina 

 undersökningar af desamma. 



Hvad som först torde falla i ögonen, är arternas ökade 

 antal (från 115 till 215). Största tillökningen har floran i 

 allmänhet vunnit, dels på de skär, som ega partier, höjda 

 öfver vattnet äfven före första sänkningen, dels på sådana 

 skär, som äro belägna i den omedelbara närheten af Hjelmare- 

 stranden eller af någon större, gammal ö i Hjelraaren. I 

 förra fallet ha tydligen en del nya arter invandrat frän de 

 äldre partierna ned på de nybildade områdena, i senare fallet 

 från det närliggande landet resp. ön. — På Ersön t. ex. ha 

 flera, det gamla området ursprungligen tillhörande arter, som 

 redan på Callmés tid börjat att spridas nedåt, men icke 

 hunnit öfver den gamla strandvallen, numera gått mer eller 

 mindre långt ned på den nybildade stranden, stundom nästan 

 ut till böljgränsen. De äldre partierna på Ersön och på de 

 till samma kategori hörande Tjuran och Grundholmarna äro 

 dock, såsom spridningscentra för arterna betraktade, af be- 

 tydelse sannolikt endast för vegetationen på de nybildade 

 områdena af samma holme; till största delen har i alla hän- 

 delser de nya skärens flora rekryterats från fastlandet. 



Callmé anmärker, sid. 41, på tal om de olika spridnings- 

 medlen, att sydvestvindar äro förherskande eller åtminstone 

 de starkaste i Hjelmaredalen. Detta öfverensstämmer med 

 hvad jag varit i tillfälle att iakttaga. En egendomlighet i 

 vegetationen antyder i sjelfva verket, att sy dvest vindarna 

 äro af stor betydelse för arternas spridning i dessa trakter. 

 På långsträckta skär, med sträckning ungefär i n. och s., 

 särskildt Grundholmarna och Norra Nyckelgrundet, är nem- 

 ligen vegetationen såväl art- som individrikare på vestra än 

 på östra sidan. Till en del kan detta visserligen bero på 

 olikartade terrängförhållanden, men det får väl antagas, att 



