106 A. Y. GREVILLIUS, VEGETATIONENS UTVECKLING PÅ HJELMAR-ÖARNE. 



vindriktningen spelar en icke oviktig roll vid uppkomsten af 

 denna olikhet i växtligheten. Afven en annan omständighet 

 synes tala härför. Pa Alhammarsuddens vestra, midtför det 

 undersökta skäret belägna strand funnos af skärets 18 arter 

 endast Bidenstripariifa, Tussilago, Taraxacnm officinale. Sonclius 

 arvensis, Rammcidus Flammula oohEpilohium palustre. Sannolikt 

 är, att de öfriga på skäret förekommande arterna öfverförts 

 vesterifrån, från Hästnäsudden. — Utan att för öfrigt ingå 

 på några detaljer beträffande de olika spridningssätten, vill 

 jag endast anmärka, att, såsom också Callmé påpekar, en 

 icke så ringa del arter torde ha införts på det undersökta 

 området söderifrån, från Vinön och Mellösalandet, till följd 

 af den lifliga kommunikation, som råder mellan dessa trakter 

 och Hvalön. Af de arter, som Callmé på sid. 40 och 41 

 något närmare behandlar från synpunkten af deras härstam- 

 ning, och hvilka han till största delen förmodar ha kommit 

 från söder, påträfiFade jag på Vinön: Artcmisia Ahsiutkium och 

 A. vulgaris, högt uppe på ön, talrika; Senecio riscosus, på 

 många ställen talrik, såväl högt uppe på rullstensåsens rygg, 

 som längre ned, ända ned på den nybildade stranden; Pedi- 

 cidaris paJnsfris och Lepigonnm rnhrum, v. sidan, på de ny- 

 bildade områdena. 



Har floran sålunda betydligt ökats sedan 1886, så har å 

 andra sidan ett ehuru mindre antal arter efter denna tid 

 försvunnit från området. Största delen af dessa försvunna 

 arter förekommo 1886 på endast 1 skär; äfven några få, på 

 2 eller flera skär uppträdande (så bl. a. Hordeum disticlwn, 

 Secale cereale och Arena safira) ha delat samma öde. För 

 öfrigt synes en rätt stor del arter bibehålla sig endast en 

 kort tid på samma skär; ofta är nämligen fallet, att arter, 

 som år 1886 funnits på 1 eller flera skär, år 1892 delvis 

 eller helt och hållet saknas på dessa, men förekomma på 1 

 eller flera andra. Detta gäller naturligtvis 1- och 2-åriga 

 arter. 



Genom den år efter år skeende invandringen till skären 

 och det ömsesidiga öfverflyttandet af arter dem emellan, har 

 floran så småningom blifvit alltmera likformig. Såsom af 

 tab. sid. 92 framgår, är i allmänhet numera en större procent 

 arter gemensam för ett större antal skär, än år 1886 var 

 fallet. Ännu tydligare framträder detta, om man frånräknar 

 de delvis gamla skären: Tjuran, Ersön och Grund- 



