108 A.y. GREVILLIUS, VEGETATIONENS UTVECKLING PÅ HJELMAR-ÖABNE. 



väl för öfrigt, åtminstone i vissa fall, äfven för framtiden 

 förhindra uppkomsten af olika formationer. 



Formationer uppkomma däremot regelbundet på de skär, 

 som äro höjda ungefär ^/^ m. eller mera öfver vattnet. Det är 

 sålunda isynnerhet på skär, som delvis varit höjda sedan 82 

 (t. ex. Norra Nyckelgrundet, Grundholmarna), som en 

 differentierad formationsbildning förekommer. Formationerna 

 kunna på olika skär vara af något olika beskaffenhet. Dock 

 utgöras de för det mesta af: 



1) Ytterst ett bälte af höga strandgräs och starrarter 

 (Baldingcra, Phragmifes etc.) samt en massa lägre strandörter 

 och strandgräs, af hvilka de flesta arterna vanligen förekomma 

 tunnsådt-enstaka, men hvilka, till följd af den stora artrike- 

 domen, tillsammans bilda ett i de flesta fall sammanhängande 

 växttäcke; 



2) Därinnanför ett bälte af buskar, mest Salices, och 

 isynnerhet S. cincrea. I detta bälte intränga åtskilliga lägre 

 strandväxter; äfven Fhragmites, Baldingcra etc. förekomma 

 enstaka inne bland buskarna. På sankare fläckar inuti busk- 

 bältet äro buskarna undanträngda af strandväxter, som bilda 

 smärre bestånd. Kraftigast och tätast blir buskvegetationen 

 på låga, några steg från vattenbrynet sig höjande grusvallar, 

 så t. ex. på norra ändan af Grandholmen; troligen till följd 

 af det jemförelsevis torra underlaget kunna de utanför växande 

 strandörterna och gräsen här icke vinna terräng bland 

 buskarna; dessa få derför fritt utveckla sig, nästan utan 

 kamp med några medtäflare. — De två hittills omnämda 

 formationernas uppträdande synes sålunda i främsta hand 

 vara betingadt af olika terrängförhållanden. 



3) Innanför buskbältet, på något högre delar af skären, 

 har på de 6 sista åren en i de flesta fall mycket tät, omkring 

 4 (stundom öfver 5) meter hög ungskog af företrädesvis Bc- 

 tula verrncosa utbildat sig. Af de skogsbildande träden torde 

 i andra rummet böra nämnas Fopidus trenitda och Ahms 

 glutinosa. Oaktadt sitt för vindarna fritt exponerade läge 

 har skogen sålunda nått en ovanlig höjd på kort tid. De 

 inre träden ha, genom att skydda hvarandra för blåsten, nått 

 större höjd än de mera periferiska. På några af Balgbergen 

 var Älnus glutinosa beståndsbildande i utkanten af skogen. 

 Älnus-träåen voro här, jemfördt med förhållandet på åtskilliga 

 andra, mera skyddade skär, ytterst grofva och relativt låga. 



