8 F. R. KJELLMAN. EN NY ORGANISATIONSTYP INOM SLÄGT. LAMINARIA. 



underkastade. En särskilt maning att företaga en sådan ger 

 L. gyrafa, emedan den med hänsyn till fortplantningsorganen 

 i vissa drag afviker frän alla förut kända arter af slägtet 

 och företräder en egen organisationstyp. 



Laminariornas fortplantningsorgan utgöras, såsom väl be- 

 kant är, af s. k. enrummiga sporangier, sporangia eller zoo- 

 sporangia unilocularia eller oosporangia, spolformiga — något 

 klubblika kroppar, h vilka äro enrummiga och alstra en större 

 mängd svärmare af den för Fucoideerna karakteristiska bygg- 

 naden. Om dessa svärmare känner man, att de äro iitan vi- 

 dare utvecklingsbara, men det är fortfarande oafgjordt, om de 

 till sin natur äro zoosporer eller zoogonidier. Sporangierna — 

 de må tills vidare kallas så — utvecklas frän basalcellen af 

 korta, vanligen tvåcelliga celltrådar, hvilka uppkomma genom 

 förlängning och tvärdelning hvar och en af en ytcell. Dessa 

 celltradars — sporangiebärares — basalcell är liten, toppcellen, — 

 vanligen helt oegentligt parafys kallad, — långsträckt klubb- 

 lik, med tvär spets och ytterväggen starkt gelinerad och tjock. 

 Med hänsyn till sporaiigieställningarnas utvecklingssätt och 

 slutliga form öfverensstämraa alla hittills kända Laminaria- 

 arter, L. r/i/rafa ej undantagen, mycket nära med hvarandra, 

 de må tillhöra hvilken som helst af de habituellt organologiska 

 eller anatomiska typerna. Äfven deri råder öfverensstäm- 

 melse, att de alltid utvecklas från skottets bladlika del och 

 att de alltid bilda mycket täta sammanhängande grupper. 

 Dessa grupper har man, väl också med rätta, kallat sori. Det 

 är med hänsyn till dessa sori, deras antal, deras form, stor- 

 lek, begränsning, uppkomstregion, uppkomsttid o. s. v. olik- 

 heter visa sig hos olika arter af slägtet Laminaria. 



Hos ingen mig bekant Larainaria-art bekläda sporangie- 

 ställningarna hela bladet på båda dess ytor. Alltid lemnas 

 en större eller mindre yta fri, hvilken förblir steril och så- 

 lunda i stånd att med full energi utföra det vegetativa lifs- 

 arbetet, speciellt assimilationsarbetet. En art, hos hvilken 

 dock sorus får en i förhållande till bladets yta mycket stor 

 utbredning är L. longipcs Bory. Hos denna är förhållandet föl- 

 jande. Sporangieställningarna uppträda på båda bladytorna, 

 på h varje yta bildande en i midtlinien liggande sorus. Till 

 formen äro de båda sori jembreda, afrundade vid basen och 

 spetsen, stundom jembredt aflånga. Kanten är mest jemn, 

 helbräddad, stundom sparsamt oregelbundet flikig. De in- 



