12 F. R. KJELLMAN. EN NY ORGANISATIONSTYP INOM SLÄGT. LAMINARIA. 



sjelfständig uppkomst. Med andra ord, hos en bredbladig 

 form af L. Agardhii Kjellm. och antagligen i samband med 

 bredbladigheten inträder inom den bladregion, som brukar 

 blifva fertil, bildning af sporangieställningar på flere, olika 

 stora ytor, åtskilda genom smalare och bredare band, som för- 

 blifva sterila. Jfr J. Ag. Lamin.. sid. 13 — 15 och Kjellm. 

 Spetsb. Thalloph. 2, sid. 21. 



Hos vissa andra Laminaria-arter möter oss en soral typ, 

 som i motsats till den föregående är af möjligast sen utveck- 

 ling. I beskrifningen på sori hos L. fissilis J. Ag. anför J. Gr. 

 Agardh (Grönl. Lamin. och Fuc, sid. 17), att hos exemplar 

 från Spetsbergen, som han hänfört till denna art. ^sorus zonam 

 transversalem vix interruptam occupat in illa regione laniinai 

 in qua eonfinia sunt folii vetusti novique-. Likartadt är för- 

 hållandet hos L. hullata Kjellm; jfr. Kjellm. Beringh. algfl., 

 sid. 46. I dessa fall är sålunda utvecklingen af de båda me- 

 diant vid bladets bas uppträdande sori så sen, att, då sori äro 

 mogna, det blad. som bär dem, icke blott nått sin fulla ut- 

 veckling, liksom hos den först genomgångna soraltypen, utan 

 redan upplyftats af det nya bladet, hvars längdtillväxt är i 

 hufvudsak afslutad. Typiskt torde väl blott en sorus an- 

 läggas på h varje af bladets bada ytor, utsträckta på bredden 

 eller tvärsträckta i öfverensstämmelse med bladets starka ut- 

 veckling i denna riktning. Det kan dock inträifa, att den 

 ursprungligen ett helt bildande sorus kommer att uppdelas i 

 två eller flere, om uppflikningen af bladet sker nog långt ned. 

 Hos L. huUata Kjellm. finnes i regel blott en sorus på h varje 

 bladyta, bildande en tvärgående fläck öfver gränsregionen 

 mellan det gamla och det nya bladet och skickande längre 

 och kortare tungor eller uddar ut i de få flikar, hvari det 

 gamla bladet är uppdeladt. Ett exemplar af dem. jag haft 

 att tillgå, afviker från de öfriga deri, att det gamla, fertila 

 bladet är till basen uppdeladt i tvenne ungefär lika breda 

 flikar. Hvardera af dessa har på hvarje yta en isolerad band- 

 formig, median sorus, hvilken icke sträcker sig ut hvarken 

 till bladflikarnes ytter- eller innerkant. Jag måste häraf draga 

 den slutsatsen, att de särskilta sori uppkommit hvar för sig 

 och att sålunda detta exemplar i .sjelfva verket tillhör en an- 

 nan soraltyp än de öfriga. 



Det finnes nämligen Laminaria-arter, hvilka utveckla ty- 

 piskt flere öfver bladets medlersta del utbredda sori på hvar- 



