BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 18. AFD. III. N:0 8. 45 



är således sannolikt, att de ofvan påpekade afvikelserna bero 

 på tillfälligheter, orsakade af lokala förhållanden. 



För besvarandet af frågan, huruvida den sydskånska in- 

 vandringsföljden varit gällande äfven för det stora urbergs- 

 område, som fått namn af det småländska höglandet,' hvil- 

 kets lösa jordlager till större delen utgöres af morän- och 

 rullstensgrus, ftjreligga ännu mycket få iakttagelser i na- 

 turen. — Om den arktiska vegetationens sannolika förhål- 

 lande i detta afseende har ofvan talats. Angående asp-björk- 

 vegetationen har jag bland andra ställen iakttagit en tydlig, 

 endast björk förande nivå i botten af en mosse vid Ahylte i 

 Kinnareds socken i Halland; i mossar mellan Borås och Ryd- 

 boholm, i Nygårds mosse i Vedums församling i Vestergötland. 

 Under en c:a 110 cm. mäktig Sphagmimtori- kommer i den 

 senare ett stubblager af fnr, under hvilket följer en nivå 

 med uteslutande björkräster. Mossen hvilar på sand. — 

 Afven utanför det småländska höglandet har jag såväl i Bo- 

 huslän — så i flera mossar i Tanum och Qville socknar 

 — som i södra Blekinge funnit under stubblager af fur 

 en nivå med uteslutande björklämningar. Huruvida man dock 

 är berättigad att till tiden parallelisera dessa hufvudsak- 

 ligen björknäfver innehållande skikt i de på urberget hvi- 

 lande så ofantligt enformigt byggda mossarne med asp-björk- 

 nivån i de egentliga skogsmossarne, är mycket tvifvelaktigt. 

 I de sistnämda har man att göra med ett detritus, som af- 

 lagrats i ett öppet vatten, där gyttja bildades, och i hvilken 

 lämningar af de växter, som lefde på kringliggande torrmark 

 inlagrats. 



I de flata bäcken med lätt vattengenomsläppande under- 

 lag, på hvilka de förra hvila, har däremot först afsatts ett 

 några centimeter mägtigt gyttjelager, hvarefter ur ett Erio- 

 phoreta-Caricetum bildat sig en mellan gyttja och torfdy 

 stående produkt, hvilkens mest karaktäristiska yttre igen- 

 känningstecken är att den är genomsatt af tättstälda verti- 

 kala hål efter Cyperaceernas rötter. Nästan alla växt- 

 delar, som förts ut af vind och andra agentier i det kärr där 

 den ofvan beskrifna bildningen försiggick, ha fullständigt för- 

 multnat. Under den fortgående utvecklingen har en tid kom- 



' Samma förhållanden som på detta råda på det Bohuslänska urbergs- 

 området. 



^ Närmare upplysningar om denua skall meddelas i en kommande 

 uppsats. 



