50 G. ANDERSSON, VÄXTPALEONTOLOGISKA ITsDERS. AF SV. TORFMOSSAR. 



få — det finnes med ganska stor sannolikhet spontant 

 ända ned till sydligaste Skåne — dels af såväl F^egreus' som 

 Sernanders och mina egna fynd från Norrland. Med ett ord. 

 gråalen har inkommit till oss troligen öfver Finland 

 före granen, spridt sig öfver större delen af landet, 

 men är tydligtvis i t, ex. de sydligare delarne af 

 landet af vida yngre datnm än man sknlle vänta på 

 grnnd af dess köldtålande förmåga. — Ett annat exempel 

 på en art, hvilken med stor sannolikhet invandrat endast öster- 

 ifrån, lämnar bland vattenväxterna NN2)Ji'(y 2)Hni/lH))i. Oaktadt 

 jag från öfver ett hnndratal punkter i södra delen af vårt 

 land känner subfossila frön af Nymplifpa alha och XujiJiar h(- 

 tetim, har aldrig på något enda ställe funnits något enda frö 

 af Nuj)har pumilnm. Från mellersta och öfra Sverige där- 

 emot har på ett par lokaler påträffats frön af denna art. 

 — Till det nu anförda kan läggas den utprägladt östliga 

 utbredning, som en stor del af de nu i vår flora ingående 

 arterna har.' 



Då sålunda ej endast enstaka arter utan antagligen en 

 vigtig del af den nutida svenska vegetationen inkommit 

 österifrån, såvidt vi nu känna antagligen öfver åländska 

 öarne eller Qvarken, under en tid då fördelningen mellan 

 land och haf i dessa trakter var annorlunda än nii, så 

 framställer sig själfmant den frågan, om ej en del af de 

 arter, som bevisligen invandrat söderifrån, äfven på denna 

 väg inkommit? Dessvärre finnas hvarken från Sverige eller 

 Finland ännu för besvarandet af denna fråga några under- 

 sökningar, utförda med tillräcklig noggrannhet, och därför 

 kan för tillfället ej hänsyn tagas till annat än den syd- 

 vestra invandringsvägen, naturligen med en reservation för 

 livad framtida undersökningar om den östra vägens betydelse 

 kan visa. 



' Jmf. F. AreschouCt, Bidrag till den skandinaviska vegetationens 

 historia. Lunds Univ. Årsskr. l(H(j(). — Att den nuvarande utbredningen 

 kan missvisa framgår dock af t. ex. Cladinm Marisens', nutida förekomst 

 i vårt land. Ser man på denna, finner man att den, från att vara 

 karaktärsväxt på Gotland och vissa delar af Öland, endast anträftas på 

 spridda punkter i Småland, Öster- och Vestergötlaud. Blekinge ocli Skåne: 

 dess nuvarande utbredning är med ett ord utprägladt östlig. Dess subfos- 

 sila förekomst däremot visar med bestämdhet, att dess invandringsväg är 

 ungefär densamma som ekens (se kartskissen sid. bl). Anmärkas bör att 

 Akeschouo ej upptar denna art bland sina Altai-växter. Detta antagligen 

 på grund af dess utbredning utanför vårt land. 



