h F. R. KJELLMAX, OM FUCOIDESLAGTET MYELOPHYCUS KJELLM. 



från den, livilken råder i Chordariaceernas skottspetsar. Hos 

 dessa växter är tillväxten strängt terminal; skottspetsarne 

 bestå af idel unga väfnader; jmf t. ex. Reinke anf. st. tafl. 

 39, fig. 7, 15. 



En byggnad väsentligen olika den nu angifna har skottet 

 vid basen. Fig. 5 återger en del af ett tvärsnitt omedelbart 

 ofvanför callus radicalis. Den anger, att skottet här saknar 

 den axila väfnaden och består af endast tvenne väfnadsskikt. 

 Det inre af dessa bildas (fig. 7) af celler, ordnade i regel- 

 bundna, longitudinella rader, af tagande i tjocklek och starkt 

 i längd inifrån utåt. Det periferiska celltrådlagret ersattes 

 af en 1 — 2-skiktig väfnadsmantel, hvars celler äro prismatiska, 

 mångkantiga (fig. 6), något sträckta i radialriktning med tem- 

 ligen tjock yttervägg, som tydligen bestar af två lager, ett 

 tunnt hyalint ytterlager och ett tjockt, (hos torkade exem- 

 plar) ljust gulbrunaktigt innerlager. x4.11a celler äro tyd- 

 ligen lifskraftiga. men tillväxten synes dock äfven här vara 

 afslutad, väfnaderna öfvergångna i hvilväfnader. 



Så är dock icke fallet ett par millimeter högre upp. Der 

 fortgår tillväxten äfven hos individ, som befinna sig i fer- 

 tilt stadium. I skottets axila del framträder en eller ett 

 par longitudinellt riktade cellrader, livars celler äro tjockare 

 än i de mera periferiskt belägna delarne, temligen starkt 

 bukiga, innehållsfattiga, korta och ännu stadda i delning. 

 Det iir ur dessa cellrader som det storcelliga axila väfnads- 

 skiktet framgår: jfr fig. 1(1. Ytskiktet består af ett lager 

 celler, h vilka äro något sträckta i radialriktning och hafva 

 ytterväggen föga tjockare än inner- och mellanväggarne. De 

 dela sig dels genom radiala dels genom tangentiala väggar. 

 Genom den senare delningen tilltar mellanlagret i mäktighet; 

 fig. 8. 1 mellanlagret försiggår inga eller sparsamma del- 

 ningar, men cellerna äro här stadda i sträckning, h varför 

 detta består af i longitudinella rader ordnade celler, korta 

 uttill, långa inåt. Alla celler äro i detta skikt innehållsrika, 

 de yttre mest; fig. 9. 



Efter hand slår det periferiska cell-lagret in på en annan 

 utvecklingsriktning. Cellerna sträcka sig starkare i radial- 

 riktning och den tangentiala delningen blir rikligare. Här- 

 igenom bildas en temligen småcellig, mer eller mindre, van- 

 ligen 4 — 5 celler mäktig periferisk väfnadsmantel hvars celler 

 äro rika pä färgadt innehåll. De bilda radiala rader, men 



