7) De af mig tidligere 1 ) omtalte Kiseludskilninger i Cellerne, der udfylde disse 

 og i Hovedtræk give en Afstøbning af deres Former, findes i Mængde i alle Planternes 

 Organer, først og fremmest i deres Overhud, der paa ikke ringe Strækninger kan have 

 omtrent hver eneste Celle udfyldt dermed (III, 25), dernæst i de nærmest til Overhuden 

 grænsende Celler, og endelig i Periferien af Karstrængene og af Rodens Centralcylinder 

 (III, 11; IV, 3, 5; VI, 8), hvor de. i Overensstemmelse med Cellernes Former ofte blive 

 meget lange. I Bladene findes de især i Basaldelene, der vist netop af denne Grund ere 

 mere persistente end det øvrige, og dernæst i Bladfligenes Rande. De enkelte Kisel- 

 legemer ere enten ganske jævne paa Overfladen, og deres periferiske Dele ere da sædvanlig 

 glasklare, medens det indre er mørkt kornet paa Grund af en talrig Mængde af smaa, luft- 

 fyldte Hulheder (III, 25; VI, 9); meget almindelig findes tillige en enkelt meget større 

 Hulhed, der sædvanlig har en langagtig Form. Eller de ere meget ujævne, uregelmæssig 

 grubede og ligesom udgnavede paa en Del af Overfladen (V, 8, 9; VI, 9), og det Indre er 

 da oftest glasklart. Væggene i de kiselholdige Celler ere som i de andre Celler af ren 

 Cellulose, og jeg har hidtil kun fundet Bestyrkelse af min tidligere (I. c.) udtalte Mening, 

 at de stedse ligge frit i Cellen uden at være heftede til Væggen; unge Sladier, som kunne 

 vise Udviklingsgatigen, viser det sig meget vanskeligt at finde; hvor jeg en enkelt Gang 

 paa ny har set et saadant, har det vist sig at være fint kornet helt igjennem, som i den 

 Fig. 3 1. c. afbildede. Jeg har aldrig fundet Klorofylkorn i kisell'ørende Celler saaledes 

 som Cario. 



Planternes Hoveddele. Alle de omtalte Arter have et over Substratet (Sten 

 og Klipper i Flodsengene) krybende, rhizomlignende, men bladlost Legeme, der ved 

 nærmere Betragtning viser sig at være en Rod, og fra hvilken de løvbladbærende og 

 blomstrende Skud alle udvikle sig, snart mere spredt, snart tættere stillede saa at der, 

 naar Skuddene dernæst forgrene sig, dannes smaa Tuer. Røddernes Tværmaal er omtrent 

 l /s — 1 Millimeter; Skuddenes Hojde forskjellig, fra faa Milimetre hos Mniopsis Weddclliana 

 var. pusilla 2 ) til i — 5 Centimetre og derover hos Podostemon Ceratophyllum , der er den 

 største af de her omtalte Arter 3 ). 



Rødderne. 



Rødderne, ere fuldstændig plagiotrope; de krybe i alle Retninger, baade lodret 

 og vandret hen over Underlaget, hæftende sig meget tæt og fast til dette; de krybe naturligvis 



') Videnskab Meddelelser fra d. naturh. Forening 1881; S. 89—92. 



a ) De nye Arter og Varieleter, som jeg maatte tinde Anledning til at opstille, ville blive diagnosticerede 

 i den systematiske Del. 



3 ) Med Hensyn til Forstørrelsen af Figurerne paa mine Tavler kan en Gang for alle bemærkes, at de 

 fleste Habitusbilleder ere 3—5 Gange forstørrede; men for øvrigt er Forstørrelsen næsten all id an- 

 given enten i Figurforklaringen eller paa Tavlen selv. 



