11 45 



blive umærkelige, og da der desuden i Forsngene selv er den fornndne Kontrol for de 

 mulige Fejl af denne Art, har jeg her foretrukket Spejlgalvanometret. 



Stængerne bleve holdte paa 0° ved at omgives med Is, og paa 100° ved at anbringes 

 i kogende Vand eller i Varmeapparatet (Magnium og Aluminium), ogsaa bleve nogle Forsøg 

 anstillede med Stængerne anbragte i fri Luft ved Stuens Temperatur. Resultaterne vare 

 ved en given Temperatur de samme, hvad enten Stængerne vare omgivne af Luft eller Vand. 



Jeg havde til disse Forsøg alene henyltet mit Apparats ydre Traadrulle, med hvilken 

 jeg tillige udførte nogle Bestemmelser af Kviksølvets Ledningsevne. Resultaterne heraf 

 vare de samme som de tidligere fundne, i hvilke jeg for Kviksølvets Modstand havde fundet 

 en 2 Procent mindre Værdi end British Association's Comité. Senere er lir. Rowland 

 (Silliinan's Journal, Vol. XV (1878), p. 281 ) kommet til et midt imellem disse liggende Re- 

 sultat, men hertil maa endnu bemærkes, at disse og andre Iagttagere hidtil ikke have bestemt 

 selve Kviksølvets Ledningsmodstand i absolut Maal, men alene Modstanden af de Siemcn'ske 

 Kopier, som ere bestemte ved Sammenligning med forholdsvis tynde Kviksølvsøjler. 



I min ovenfor citerede Afhandling om Kviksølvets elektriske Ledningsmodstand 

 havde jeg (S. 78) omtalt, at en Slutning eller Afbrydelse af Hovedstrømmen under Maalingerne 

 havde en kjendelig Virkning paa Galvanometret. Dette Fænomen, som dengang var mig 

 uforklarligt, har jeg nu fundet, hidrører fra Traadrullens inducerende Virkning paa Ledningen 

 til Galvanometret. Naar man kun lader denne Ledning gaa til Traadrullen vinkelret paa 

 dennes Vindinger, bortfalde disse Induktionsfænomener ganske. 



Bestemmelsen af Metallernes Vægtfylde bleve udforte ved sædvanlig Temperatur, 

 hvoraf Vægtfylden ved 0° og 100° blev beregnet, idet jeg gik ud fra de bekjendte Udvidelses- 

 koefficienter. Disse og de følgende Forsøg bleve udførte med Stykker paa 6 cm Længde, 

 der vare afskaarne af Stængerne. 



Endelig har jeg ogsaa bestemt Varmefylden for alle Metallerne ved tre forskjellige 

 Temperaturer. Det til disse Forsøg indrettede Varmeapparat bestod af en Kobbercylinder 

 (I.Mj" l,n høj, 5ô"' m i Gjennemsnit), som omgav et i Laaget anbragt (I28 mm langt, 27""" bredt), 

 for neden hikket Rør. Cylindren indeholdt Äthylalkohol eller Amylalkohol, som holdtes 

 vedvarende i Kog, idet Dampene fortættedes i et spiralformet Glasrør, hvorfra de som Vædske 

 løb tilbage igjen til Cylinderen. Den lille Stang, hvis Varmefylde skulde bestemmes, var 

 anbragt i Røret og blev her opvarmet til de to Vædskers Kogepunkter (78° og 131°). 

 Endelig blev ogsaa det samme Apparat tilligemed Stangen sat ned i en Kuldeblanding af 

 Is og Kogsalt. 



Naar Stangen paa en af disse Maader havde opnaaet en konstant Tempérai ur, blev 

 Opvarmningsapparatet ved et Haandtag ført hen til Kalorimetret, hvori Stangen hurtig blev 

 styrtet. Forøvrigt udfortes Maalingerne paa sædvanlig Maade. Da Værelsets Temperatur 

 ved disse Forsøg omtrent var 20 , saa var ile til de fundne Varmefylder svarende Middel- 



6' 



