25 59 



Efter at have tilendebragt alle disse Forsøg, som havde varet fra Januar til Okiober 

 1880, onskede jeg, navnlig foraulediget ved de imidlertid af lir. II. F. Weber offentliggjorte 

 (Berichte der Académie d. W. zu Berlin, 1880, S. 457) Forsøgsresultater, som i en paafaldende 

 Grad afvige fra mine, at gj en tage Bestemmelserne af Stængernes Varmeledningsevne paa en 

 fra den først anvendte fuldkommen forskjellig Maadc. Jeg valgte hertil Forbes's Methode: 

 Iagttagelsen af den ved Opvarmning af Slangens ene Ende fremkomne stationære Tem- 

 peraturtilstand i forskjellige Punkter af Stangen , og Iagttagelsen af Stangens Afkøling ved 

 den ydre Varmeledning, efter at Stangen først havde været opvarmet til en ensformig 

 Temperalur. Da jeg tillige ønskede at undgaa Anvendelsen af det tidligere benyttede 

 Varmeapparat, var det min Hensigt at udfore disse Forsøg i fri Luft ved Stuens Temperatur, 

 hvorved jeg altsaa opgav at bestemme Varmegradens Indflydelse paa Varmeledningsevnen. 



Jeg begyndte disse Undersøgelser med Forsøg over den saakaldte ydre Varmeled- 

 ning, idet jeg dels ved Hjælp af Thermomètre, dels ved Thermoelementer undersøgte 

 Afkølingen i fri Luft af opvarmede Legemer af forskjellige Størrelser og Former. 



Til Beregning af disse Forsøg benyttede jeg først den i den nyere Tid indførte 

 Formel for den ydre Varmeledniug, ifølge hvilken den af Overfladeenheden i hver Tidsenhed 

 til Omgivelserne afgivne Varmemængde udtrykkes ved lm(\ +/?«), naar ?« er Forskjellen 

 imellem Legemets og Omgivelsernes Temperatur, og h og ß ere to af u uafhængige Kon- 

 stanter. Denne Formel viste sig ogsaa fyldestgjorende, saalænge Afkølingen ikke fortsattes ud 

 over en vis Grænse, som omtrent laa ved u = \u li naar u 1 var den først iagttagne Værdi 

 af v. L'nder denne Grænse viste Iagttagelserne regelmæssige Afvigelser fra Beregningen. 



Da denne empiriske Formel saaledes ikke ganske kunde tilfredsstille mig, forsøgte 

 jeg ad theoretisk Vej at opnaa en mere brugbar Formel. Det første Skridt til en theoretisk 

 Behandling af den ydre Varmeledning er først gjort for 2 Aar siden af Hr. A. Oberbeck 

 (Wiedemanns Ann. Bd. 7 , S. 27), men idet denne Forfatter har søgt at løse Opgaven ved 

 Hjælp af Bækkeudviklinger efter stigende Potenser af den omgivende Lufts Udvidelses- 

 koefficient, er det kun lykkedes ham at finde en Løsning, som alene kan bruges, naar den 

 omgivende Luft er meget stærkt fortyndet, medens den egentlige praktiske Løsning ganske 

 er undsluppen Forfatteren. 



En Plade af Højden H og uendelig Brede tænkes ophængt vertikalt og holdt paa en 

 konstant Temperatur, som antages højere end den omgivende Lufts. Der opstaar herved opad- 

 gaaende Strømninger i den omgivende Luft, og antages, at de i horizontal Betning gaaende 

 Strømninger her blive uden Betydning, saa vil Lufttrykket p overalt i samme horizontale Plan 

 blive det samme, medens det selvfølgelig forandrer sig fra et horizontal! Lag til et andet. 



Er iv Luftens vertikale Hastighed, rj Koefficienten for den indre Gnidning, p' Luf- 

 tens Vægtfylde og g Tyngdekraftens Acceleration , saa er med den nævnte Forudsætning 

 Ligningen for Luftens Bevægelse: 



Vidensk SeUk. Skr., 6. Række, naturvidenak. og math. Afd II. 2. 8 



