90 14 



de enkeltvis og ere Irinde, snart som i X, 17 udvikle de sig flere i Kække, eller der dannes 

 som en hel lille Kam, der fungerer som Hæfteapparat; naar de naa til Underlaget, brede 

 de sig altid ud i en Hæfteskive og lægge sig tæt op til dette, i det der danner sig Masser 

 af paa de undersøgte Exemplarer brunsorte Rodhaar. Jeg har ikke haft passende Materiale 

 til Forfølgelse af deres Udviklingshistorie; men de synes ganske at stemme med de hos 

 Podostemon Ceratophjllum, Castelnavia og Mniopsis- Arterne iagttagne Hapterer. 



At vandret løbende Rødder kunne udspringe fra de oprette ses af X, 1, 2, 3, 20. 

 Om de regelmæssig bære korte, blomstrende Rodskud, véd jeg ikke, men jeg formoder, 

 at dette ikke er Tilfældet. 



De oprette Rødder bølge frit i Vandet lig mange fastsiddende Algers Thalli 

 (X, 20; XII, 1). De ere paa to Sider mere eller mindre tæt besat med yderst smaa i Række 

 stillede Skud (Dværggrene), af hvilke de nederste ere blomsterbærende, de øverste sterile; 

 Rødderne kunne aabenbart ikke have nogen ubegrænset Væxt som andre Rødder, men 

 afslutte deres Længdevæxt lige saa regulært som et Blad. Paa Grund af de talrige Blomster 

 og Blade, med hvilke de ere besatte, ere de tidligere blevne opfattede som Stængler 1 ). 

 Skuddene ere dorsiventrale ligesom selve Rødderne, paa hvilke de sidde, om end ikke i 

 nogen fremtrædende Grad. Den Side, mod hvilken Skuddenes Bugside vender, kalder jeg 

 Røddernes Bugside. 



Røddernes Form er forskjellig hos de to Arter. Hos Dicræa elongata blive de frit 

 bølgende Rødder indtil 5 Decimeter lange (X, 20); de ere trinde, tykkest ved Grunden 

 og blive mod Spidsen jævnt tyndere, indtil de løbe ud i en piskeformig afsmalnet Ende; 

 de ere normalt kun lidt forgrenede (X, I, 2, 3), fortrinsvis i deres nederste Del, og Gre- 

 nene udgaa oftest næsten vandret. Derimod er Dicræa diclwtoma meget stærkere forgrenet, 

 og Grenene udgaa under en temmelig spids Vinkel fra Moderroden, eller ere endog næsten 

 knippeformig samlede og oprette (se Tulasnes Monogr., PI. IX, 1 og II). 



Dicræa algæformis (XII, 20, 22) og D. stylosa (XII, 1, 2) have en i sin største 

 Udstrækning ganske fladtrykt, baandformig eller næsten bladagtig Rod, der paafaldende 

 minder om visse Havalger og Halvmosser. Tværsnit af den ses XII, Fig. 4 og 5. Allerede 

 hos Mniopsis Weddelliana findes der Antydninger af, at Roden kan brede sig baandformig 

 ud (V, 12, 18); men hos disse Dicræaer er det langt stærkere. Den forgrener sig stærkt, 

 som Figurerne vise. Jeg har fundet Spor af, at de med deres Grund undertiden trykke 

 sig op til Underlaget og hæfte sig fast til dette, i det en større eller mindre Strækning 

 af Overfladen udvikler sig som Hæfteapparat med Rodhaar o. 1. (XI, 22 ep; XII, 7). Bug- 



Dicræa dichotoma har efter Weddell (De Candolles Prodr. XVII, p. 70): -caules graciles llagelli- 

 formes fluitantes«; Dicræa algæformis har -cailles elongati Huilantes frondiformi-compressi«. — 

 Dicræa har efter Hooker & Benth. Genera. Ilt, 112: -Caules plus minus evoluti, sæpe ramosi, nunc 

 ramosissimi, gemniis floriferis quam in Eupodostemone paucioribus secus ramos lateralibus«. 



