1114 28 



Slykker, i det de fra Toppen lobe i en skraa Retning over mod Bugsiden og ende ved 

 Basis af Androeceet: VII, I, 17—19; VIII, 4; IX, 46; XV, 7-9. 



Bio ni sterb undens Form frembyder intet mærkeligt undtagen hos Castelnavia, 

 hos hvilken den paa llygsiden hvælver sig stærkt i Form af en glat, tolappet, kjerlelformet 

 Opsvulmning (XIV, 1, 3, 14, 26). 



Om Karstrængforgreningen i Blomsterbunden kan nævnes, at den Stræng, 

 som gaar ud til Blomsten, i Blomsterbunden deler sig i flere, hvoraf I eller ved en hurtig 

 Deling af den (dér, hvor de to Støvdragere ere frie næsten til Grunden: XIV, 26) 2 gaa til 

 Androeceet, og en til Ovariet, hvilken sidste Stræng dels sender en Gren op i Placenta til 

 dens Midte, dels sender Grene op i Frugtbladenes Basaldele (VII, 9; VIII, 5; XIII, 16; 

 XIV, 3, 14, 26). 



Jeg har kun kunnet følge Blomstens Udviklingshistorie nogenlunde hos en 

 eneste Art, nemlig Castelnavia princepn. Allerførst viser Blomsten sig som en halvkugle- 

 formet Vorte (f. Ex. XIII, 19); derefter kommer Hylsteret til Syne og, som allerede omtalt, 

 tidligere paa Bugsiden end paa llygsiden (XIV, 5, 6 og det histologiske Billede Fig. 11). 

 Efter dette anlægges Støvdragerne, medens Blomsterbunden oven for dem stærkt hvælver 

 sig i Vejret (XIV, 7). Samtidig med at dernæst de to Staminodier komme lil Syne, be- 

 gynder Ovarievæggen at træde frem som en ringförmig Valk omkring en i Axons Spidse 

 stærkere fremtrædende lille Kegle, den vordende Placenta (XIV, H). Ovarievæggen hæver 

 sig nu jævnt i Vejret samtidig med, at Placenta ogsaa voxer i Vejret, og Blomsterbundens 

 særegne Udvikling tager sin Begyndelse (\IV, 10). Under fortsat Udvikling af de allerede 

 anlagte Dele komme nu ogsaa Æggene til Syne (XIV, 3, 11, 16,2). Disses videre Udvikling 

 omtales nedenfor. 



Ovarievæggens og Frugtvæggens Bygning er af de tidligere Forfattere be- 

 nyttet som Slægtsmærke; Mniopsis har «ovarium læve» (Tulasne) eller «prorsus énerve» 

 (Weddell in Prodr. 76) og «capsula lævis», det vil sige, den er uden Ribber, medens Podo- 

 stemon efter Weddell (1. c. 72) har «ovarium S-nerve v. subenerve» og «capsula nervis plus 

 minus prominentibus , raro fere omnino lævis». I Virkeligheden er Slrængenes Antal i de 

 ribbede Kapsler 10, som man vil se af VII, Fig. 10— 12; herom nedenfor mere. Hvilken 

 Betydning dette Forhold har i systematisk Henseende, tør jeg først udtale mig om, naar 

 jeg har faaet alle Arter studerede. 



Naar man ser bort fra denne Forskjel , frembyder Ovarievæggen i øvrigt en over- 

 ordentlig Ensartethed hos alle de undersøgte Arter, nemlig følgende. Tallet af Cellelag i 

 Væggen er c. 5 — 6. 



