L06 30 



Castelnavia s Ovarievæg er den, der afviger mest fra den i det foregaaende skildrede 

 Bygning, i det Væggens inderste Lags Celler strække sig stærkt radialt der, hvor de ligge 

 ud for Ribberne, og disse støde lige op til det ligesom de paa den anden Side ogsaa naa 

 lige ud til ydre Overhud (XV, 14); ogsaa ud for Opspringningssemmen er Bygningen en 

 lidt anden. 



Om Frøgjemmets Udviklingshistorie kan jeg oplyse følgende. I den ganske 

 unge, endnu helt tyndvæggede Frugtknudevæg ere Strængene allerede anlagte som Prokam- 

 biumstrænge, dannede af snævre, lange Celler, og der er en Mængde Stivelsekorn til Stede 

 i alle Celler, baade i disse Prokambiumstrænge, i hvilke de dog ere smaa og mindst tal- 

 rige, og i de parenkymatiske Vægceller; kun det inderste Cellelag (epi) er stivelsefrit 

 (se VII, 20, 21 og sammenlign hermed VII, 22; fremdeles VIII, 30 og 32—33; XI, 11). 



De Forandringer i Retning af Væg-Fortykkelser, der senere foregaa under samtidig 

 Forsvinden af den , dertil sikkert bestemte, Stivelse ere omtalte ovenfor. Frugten er en 

 Kapsel af mørk brun Farve og glinsende. Naar den er moden, losner den ventrale, hos 

 de stærkt dorsiventrale Arter meget mindre, Klap sig fuldstændig og falder af, Placenta med 

 Frøene falde ud, medens den dorsale, betydelig større Klap bliver staaende eller hos Castel- 

 navia siddende nedsænket i det thalluslignende Legemes Gruber. Opspringningen er skille- 

 vægbrydende (VII, 18— 19; VIII, 31; XV, 6— 9). 



Placenta er altid meget mægtig, — en tyk, af særdeles tyndvæggede og med Sti- 

 velse læt fyldte Parenkymceller dannet Masse, der næsten udfylder Ovariehulheden og 

 mellem sig og Ovarievæggen kun lader en ringe Plads tilbage, der udfyldes af Æggene og 

 de to ovenfor omtalte tynde Skillevægge; denne Bygning minder mest om mange til Labiati- 

 florernes og Tubiflorernes Familier hørende Planters. Den er fra først af fri opad til, men 

 dens Spids lægger sig saa nøje op til Ovarierummets øvre Ende, at det paa ældre Frugt- 

 knuder ser ud, som om de altid havde været sammenvoxede (XIV, 2, 3, 8, 10, 14 o. s. v.). 

 Kun i Midtlinien af Placentaens nederste Del findes der en fra Blomsterbunden udgaaende 

 Karstræng, der sædvanlig lidt før, end den naar op til Placentaens Midte, løser sig op i til 

 alle Sider eller især til to Sider udstraalende korte Trakeider (VII, 9, 10). Det midterste, 

 karstrængfrie Parti i Placenta udmærker sig ved sin mørkere Farve (VIII, 29; XI, 12). 



Abnormt har jeg én Gang fundet Placentaen tvedelt i en Blomst af PoJostemon 

 Ceratophyllum (VII, 12); dette har Interesse, for saa vidt som det taler for, al Placentaen 

 er et alene af de opsvulmede Bugsømme dannet Legeme, i hvilket Blomsterbuuden ikke 

 tager Del. 



Æggene og Frøene. Æggenes Antal er overordentlig stort i hvert Rum. De 

 ere anatrope og amfitrope, i det de øverst paa Placenta stillede ere apotrope og oprette, 



