160 30 



Saafremt det Tab af 2,07 Proc, som det lufttørrede Ilte lider ved Tørring ved 100°, 



repræsenterede del fuldstændige Vandtab ved denne Temperatur, uden at der samtidigt fore- 

 gik en Iltning af Stoffet, vilde dette kun kunne medføre en meget ringe Forskjel i Mængden 

 af virksom Ilt i det lufttørrede og det ved 100° torrede Slof, idet de 7,02 Dele der før 

 fandtes paa 100 Dele nu skulde findes i 97,93 Dele, hvilket vilde give det Resultat, at det 

 ved 100° tørrede Stof skulde indeholde 7,16 Proc. virksom Ilt; da der fandtes 7,42 Proc. er 

 der altsaa allerede ved 100° foregaaet en Iltning; denne bliver ifølge J. Posts 1 ) under- 

 søgelser langt betydeligere ved 250° til 300°, saaledes som vi ogsaa senere skulle se. 



Otto angiver, at det her omtalte Manganmellemiltehydrat ikke angribes ved Kogning 

 med en Salmiakopløsning, hvorfor han anvender denne Methode til at rense det for Mangan- 

 forilte; ifølge Roses 2 ) Angivelse angribes derimod det cohærente glødede Manganmellemilte 

 af Salmiak; der synes her at være en ikke let forklarlig Uoverensstemmelse mellem de to 

 Ilter, da det dog er overvejende sandsynligt, at det mindre cohærente Ilte maa være lettere 

 angribeligt. At Roses Angivelse er rigtig viser følgende Forsøg: 



1) 1,077 Gr. glødet M>i 3 4 blev opvarmet med en concentreret Salmiakopløsning 

 paa Vandbad i I Time; Filtratet gav en meget tydelig Mangan reaction med Svovlammonium; 

 og Bundfaldet gav efter Glødning 1,056 Gr. Mn 3 O i , der var altsaa tabt 0,021 Gr. eller 1,95 Proc. 



2) 1,249 Gr. behandlet paa samme Maade, men inddampet til Tørhed i 3 Timer, 

 tabte 0,067 Gr., altsaa 5,44 Proc. 



3) 1,409 Gr. behandlet med conc. Salmiakoplosning i 15 Timer i Poreellænsskaal 

 overdækket med Tragt, saaledes at det fordampende Vand stadigt fortættedes og flød tilbage, 

 tabte 0,064 Gr. eller 4,0 Proc.; det synes af Forøgene 2 og 3 at fremgaa, at Salmiakken 

 ved Inddampning til Tørhed ved 100° angriber Manganmellemiltet langt stærkere; for- 

 modentlig findes der allerede ved denne Temperatur en Dissociaton Sted af Salmiakken i 

 NH S og HCl, naar et andet Stof er til Stede, hvormed Saltsyren kan forene sig. 



Det synes mig herefter sandsynligt, at Ottos Manganmellemilte ogsaa maa angribes 

 af en Salmiakopløsning, og jeg søger en Støtte for denne Anskuelse i den Omstændighed, 

 at dette Ilte, naar det fremstilles paa den af Otto angivne Methode og koges med Chlor- 

 ammonium, altid indeholder for meget virksom Ilt, hvilket altsaa kan hidrøre fra den Om- 

 stændighed, at Salmiakken har berøvet det noget Manganforilte. Til nærmere Undersøgelse 

 af dette Forhold saavelsom for at prøve, hvorvidt Sammensætningen af dette Ilte var nogen- 

 lunde constant, fremstillede jeg en ny Portion deraf, anvendte rigeligt Overskud af Mangan- 

 forilte og kogte en enkelt Gang med Salmiak, men undlod den gjentagne Kogning hermed 



') Verh. zur Beförderung d. Gewerben, in Preussen, 58, p. WS, oa 



Gmelin-Kaut: Handbuch der Chemie, II, p. 442. 

 2 ) Handbuch der anal. Chemie, 1S67, Bd. I, p. 235. 



