320 12 



Der viste sig ogsaa herved stedse en lille Forandring al Modstanden , men denne 

 var snart positiv, snart negativ, og det fremgik af Forsøgene, at denne Forandring hidrørte 

 fra det paa Kviksølvet udøvede Tryk. Dette kunde nemlig, alt efter som Kviksølvet mere 

 eller mindre fyldte Truget, snart være positivt, hvilket viste sig ved den udhvælvede Over- 

 flade af Kviksølvet i de to større Huller i Dækpladen, snart negativt, i hvilket Tilfælde 

 Kviksølvets Overflade var indhvælvet. Men ved disse Tryk bleve Trugets Vægge lidt bøjede, 

 saaledes at Gjennemsnittet blev større, Modstanden mindre ved et større indre Tryk, og 

 omvendt. Af Maalingerne fremgik, at, hvis der overhovedet fremkom nogen Forandring i 

 Modstanden alene ved Kviksølvets Berøring med Dækpladen, saa kunde denne Forandring 

 ikke overstige îïï Jô 5 af hele Modstanden. 



En Virkning af Kapillariteten vil have den Indflydelse paa Formlen for en Kviksølv- 

 søjles Ledniugsmodstand, at der til Søjlens (ijennemsnit vil blive at tilføje et med dens 

 Perimeter proportionalt Led. Det ses deraf, at Virkningen fornemmelig maatte give sig 

 tilkjende ved Forsøg med meget snævre Rør. Jeg har derfor ogsaa udført Maalinger med 

 saadanne Rør, navnlig de ovenfor omtalte kalibrerede Rør Nr. 1 og 2, hvis Diametre vare 



0,606 Og 0,273 mm . 



Røret anbragtes i et Hul i Midten af en kvadratisk Træklods l2 cm i Sidelinie, l cm 

 tyk), som blev indsat i et lignende Trug af Spejlglasplader, som ovenfor er omtalt, men af 

 den dobbelte Hojde (2 cm j. Truget fyldtes med Kviksølv tilligemed Røret, der tilvejebragte 

 Forbindelsen mellem de to Afdelinger af Truget. Ved Hjælp af Dækpladen kunde det lukkes 

 lufttæt og pumpes lufttomt, medens Forandringerne af Modstanden bleve iagttagne. Paa 

 den Maade sikrede jeg mig forud for enhver Maaling imod den mulige Tilstedeværelse af 

 smaa Luftblærer i Røret. Derefter blev Laaget aftaget og Maalingerne udførte efter samme 

 Methode, som tidligere, idet Hovedstrømmen lededes gjennem Trugets Endeflader og en 

 Siemens' Normalenhed, medens to Punkter af denne Ledning forbandtes med Galvanometret. 

 Forsøgene viste, at der ingen Forskjel i den maalte Modstand indtraadte, naar begge 

 Enderne af den til Galvanometret førende Ledning bragtes i Berøring med Kviksølvet paa 

 hver Side af Træpladen og derfra efterhaanden Hyttedes langs Rorets Vægge indtil dettes 

 Endeflader, hvorimod en kjendelig Forandring strax indtraadte, saasnart Afledningspunkterne 

 førtes videre udenfor Endefladerne. Naar Afledningspunkterne befandt sig i Nærheden af 

 Træpladerne, saa kunde den maalte Potentiall'orskjel derfor siges nøjagtig at svare til den, 

 som findes i to Punkter, der befinde sig ved Rørets Endeflader i dets Glasvægs ydre 

 Omkreds. 



Naar Glasvæggens Tykkelse kan betragtes som uendelig stor i Sammenligning med 

 Borets indre Diameter, saa vil den paa den nævnte Maade maalte Modstand svare til Mod- 

 standen af Rørets Kviksølvsøjle forlænget med 0,8-» Gange dets indre Diameter. Dette af 

 Lord Rayleigh beregnede Tal behøver lur Rørvægge af endelig Tykkelse en Korrektion. 



