1 1 221 



have 4 Hader af Sugekopper, omirent af samme ringe Størrelse, som de i Armspidserne, 

 c. 24 ialt. Tentaklerne ere ved deres Grund omgivne af en lang Skede, dannet af den Hud, 

 der forener Armene (sé Fig. 16. 17), og de kunne formodentlig, som hos Sepia og Sepiola 

 trækkes helt tilbage i Hovedet, da hos enkelte Individer kun den alleryderste Spids af dem 

 stak frem af Skeden. 



Tragten er ikke ophængt ved egne Tragtbaand, men den har Tragttunge. Paa 

 dens Sidefloie bærer den en smuk, dyb Brusk g ru be af ovalt Omfang, og ind i denne 

 passer en oval Knap paa Kappens Indside (Fig. 12). Derimod synes ingen bestemt Glide-Brusk 

 udviklet i Nakkens Midtlinie, heller ikke i Kappens Ryglinie nogen tydelig Brusk som hos 

 Loligiuer, og dette Forhold minder altsaa mest om Forholdet hos Bossierne. 



Selve Kappen er omtrent 3 Gange saa lang som vid, med Finnerne siddende 

 temmelig langt tilbage, næsten ved Bagenden, noget fjernede fra hinanden. De ere noget 

 rundagtige og ved deres Bod lidt indsnørede. I Mellemrummet mellem Finnernes Bod 

 dannede Huden en svag, men dog paa alle Individerne kjendelig Indsænkning eller Ind- 

 trykning, og denne var ligesom omgivet med en svag rynket Forhøining (Fig. 11.22), der 

 røbede en eller anden for de øvrige loligoformede Dyr usædvanlig indre Bygning paa dette 

 Sted, eller dog en usædvanlig Indvirkning paa dette indvendig fra. Den svage Indsænkning 

 mindede mig uvilkaarligen om den Fordybning, der paa Bagenden af Spirulaens Kappe 

 findes imellem de korte og smaa Finnerudimenter (Fig. 23) og ved hvis Hjælp Spirulaen 

 efter Bump h sætter sig fast til fremmede Gjenstande. Paa Grund af den ulige Grad af 

 Kappens Sammentrækning fandtes det indtrykte Sted snart lidt høiere oppe fra Spidsen, 

 snart lidt mindre hoit. Fig. 22 viser lndtrykningen, naar den laa allerlængst bagtil. 



Finnerne vare, som alt er sagt, meget smaa, korte og rundagtige, hæftede til en 

 tydelig Finnebrusk. 



Til denne Skildring af Formforholdene maa endnu føies , at Fluden overalt havde 

 en temmelig glat Overflade , naar undtages den rynkede svage Hudvalk mellem Finnerne, 

 men at der dog hos de qvindelige Individer strakte sig et noget uregelmæssigt rynket-foldet 

 Parti fra Bugarmenes Bod ned ad Hovedets Bugflade i dennes Midtlinie. Paa dette Parti 

 maatte Interessen snart blive særlig henledet, da der skraat hen over det hos det ene 

 Individ (sé Fig. 15) sad fastklæbede flere lange, yderst tynde, i den ene Ende tilspidsede hvid- 

 lige Legemer, der ikke kunde miskjendes for at være virkelige Sædbøsser (Spermatoforer), 

 og hvis disse nu hidrørte fra selve Artens Hanner, saa vare jo altsaa vore kun faa Linier 

 lange Hunner i alt Fald blevne antastede af Hannerne , som om de allerede vare forplant- 

 ningsdygtige. Vist nok kjende vi ikke nogen Blæksprutteform, hos hvilken Hovedets Under- 

 flade frembyder regulær Tilhæftnings- eller Anbringelsesplads for Hannernes Sædmasser, 

 men det var iøjnefaldende, at dette rynkede Midtlinieparli fortsatte sig op imod Kløften 

 imellem Bugarmene og igjennem denne ind til de ydre Læber, hvis Indside just modtager 



29' 



