226 16 



bigny ere betegnede som «Ouverture lacrymale» og «Oreille externe» pi. 9. f. 5 a og 5 d [de 

 svare aldeles til dem, jeg har angivet hos Sepiadarium]. 



Kappen sammenvoxen med Hovedets Nakkeparti i en Brede, der udgjør to Tredie- 

 dele af Afstanden mellem Øie og Øre. 



Finnerne ere med en meget lang Basis hæftede til Kappen, men lade Kappen 

 fri baade opad og nedad i en Strækning, der udgjør omtrent l U af Tilhæflningslinien, og 

 denne er følgelig ikke synderlig større, end hos Rossierne, men Finnerne selv ere meget 

 smallere. 



Paa Undersiden af Hovedet ligesom paa Kappens Bugflade er der et stort 

 Antal, med en tydelig Aabning udstyrede Vorter, saaledes som D'Orbignys Figur 

 angiver det. De kunne i Udseende bedst maaské sammenlignes med en Salamanders 

 Hudporer. Hverken hos de Sepiolaliixnende Blæksprutter eller hos Myopsiderne i Alminde- 

 lighed kjender jeg noget lignende. [Senere har jeg derimod hos Ilemisepius beskrevet noget, 

 der sandsynligvis er af samme Betydning.] 



Heller ikke til Trevlerne eller Fryndserne paa Kapperanden kjender jeg gode 

 Analogier. 



Paa Rygsiden af Dyret bar Kappen et med en skarp Kniv skaaret Snit og igjennem 

 dette kunde man sé, at Individet var enj; Snittet var formodenlig gjort, for at sé, om der 

 fandtes nogen Gladius i Ryggen; en saadan havde D'Orbigny ikke kunnet finde, men 

 turde dog ikke aldeles benægte dens Tilstedeværelse («point de coquille interne?» p. 242). 



Efterskrift. 



Først længe efter at jeg havde fremlagt min Meddelelse i Selskabet (2dcn Mai 1879) 

 blev jeg af Hr. Museekonservator B. Conradsen, der da nylig havde tilbragt nogle Dage 

 i Hamborg, gjort opmærksom paa, at i Hr. Cæsar Godefroys bekjendte store og kost- 

 bare Samling af Sydhavsdyr, fandtes et Exemplar af Sepioloidea og ligesaa et af Spirula. 

 At Individer af de to hidtil saa yderst sjeldne Former vare tilstede i et Nabolands Mu- 

 seum, gjorde det, saa at sige, til en Pligt for mig inden min Afhandlings Publikation, om 

 muligt, at søge nogen Oplysning hos disse to Individer om saadanne ydre Bygningsforhold, 

 som endnu vare mindre klare. 



Det lykkedes mig dog ikke før i Sommeren 1880 at kunne komme til Hamborg. 

 Sepioloidea-laà'màel i den Godefroyske Samling, hvilken med største Forekommenhed blev 

 gjort mig tilgjængelig, fandtes at være baade mindre end det i Parisersamlingen, og i en 

 mindre god, næsten ringe Opbevaringstilstand. Det var tydeligt, hvad ogsaa Samlingens 

 Konservator, Hr. Schmeltz, bekræftede for mig, at denne lille Blæksprutte var bleven 

 sendt hertil i en Krukke, eller Glas, i Forening med større Gjenslande, der havde stærkt 



