268 26 



disse Baner, — har jeg derefter i Henhold lil den hele foreliggende Samling af graphisk 

 fremstillede Vandstandsobservationer, som findes afbildede paa Planerne II — IV, med blaa 

 Tal afsat samtlige til de betragtede Tidspunkter observerede Vandstandshojder, hver for 

 sig paa det Sted af Kortet, hvor Observationen er foretagen. Ved Hjælp af alle disse 

 Tal, der som sagt fremstille de observerede Vandstandshojder over dagligt Vande, udtrykte 

 i Fod, har jeg endvidere paa sædvanlig iMaade søgt at bestemme Havets Vandstandshøjde 

 for en Mængde mellemliggende Punkter, hvilke i Forbindelse med de umiddelbart givne 

 have sat mig istand til at bestemme Beliggenheden paa Havets Overflade af samtlige hori- 

 zontale Vandstandscurver, som jeg paa bemeldte Planer har angivet med blaa Farve, og 

 hvis Hojder over dagligt Vande, udtrykt i Fod, findes vedføjet med blaa Tal. 



Ved paa disse Kort over Nordeuropa (Planerne XVI — XXIII) at betragte de saalcdes 

 fremstillede 3 Systemer af Curver, nemlig: 



1. Lufttryks-Curverne eller Isobarerne, som med de tilsvarende Lufttrykshøjder 

 ere angivne med sorte Linier og Tal. 



2. Vindflugts- Curverne, som med tilsvarende Vindhastigheder ere angivne med røde 

 Linier og Tal, samt 



3. De horizontale Vandstands- Curver, som tillige med deres Højde over dagligt 

 Vande ere angivne med blaa Linier og Tal, — 



da viser det sig umiddelbart, at medens Vindretningen med Hensyn til Luftens Ligetryks- 

 linier paa alle Punkter synes at stille sig saaledes, at de omhandlede Vindfiugtslinier skjære 

 samtlige Isobarer under en Vinkel af omtrent 30°, saa har Havets horizontale Vandstands- 

 curver en saadan Beliggenhed, at de paa alle Punkter vise en umiskjendelig Bestræbelse 

 efter at stille sig lodret paa Vindretningen, hvor de lokale Forhold ikke ere saaledes 

 beskafne, at de stedfindende Opstemninger af Havet med Nødvendighed maa fremkalde et 

 Vandspejlsfald, som tvinger Havvandet til at forlade dets oprindelige Bevægelsesretning for 

 derefter at bevæge sig bort efter Resultanten af den i Vindens Retning virkende Kraft og 

 den ved Vandspejlels Opstemning fremkaldte Tyngdekraft, som stræber at drive Vandel 

 til Siden. 



Men naar det maa betragtes som en Kjendsgjerning, at de horizontale Vandstands- 

 curver paa Havels Overflade under Stormen og Vandfloden af l3Je November overalt vise 

 en Bestræbelse efter at stille sig lodret paa Vindretningen paa alle Steder af Havet, hvor 

 kun de oprindelig drivende Kræfter, som have fremkaldt de store Ligevægtsforstyrrelser i 

 Havet, have været eneraadende eller væsentligt eneraadende — hvad utvivlsomt maa erkjendes, 

 naar man betragter den hele Samling af Kort, som findes afbildede paa Planerne XVI — 

 XXIII, idet man afseer fra de Forhold, som fremtræde f. Ex. ved Øresund, hvor de opstemmede 

 Vandmasser finde naturligt Afløb til Siden paa Grund af Tyngden, saavelsom fra de Forhold, 

 som vise sig i Nordsøen, hvor Flod og Fbbe udøver en betydelig Indflydelse paa Vandets 

 Stigen og Falden — saa følger deraf ligefrem, at for ethvert Punkt af Havet har Resultanten 



