378 12 



Hadere. Ved det Tryk, der ved den udtrædende Masse oves paa Ossa parietalia, bliver 

 Squama ossis temporalis trængt nedad, saa at især dens bageste Ende staaer dybere end 

 ellers (Tab. 1, Fig. 3, 4). 



I dette Stadium kunne de Ben, som omgive Gjennembruddet gjennem Fontaneila 

 triangularis, endnu bolde sig temmelig godt, og ligesom de Ben, der dannes i Primordial- 

 brusken, fortsætte deres udvikling, saa at deres Størrelse omtrent svarer til Fostrets Alder. 

 Men naar Hjernens patbologiske Tilstand udvikles videre, linder der ikke blot en Forandring 

 Sted i Benenes Stilling, men ogsaa i deres Størrelse og Udstrækning, fordi de efterhaanden 

 absorberes, idet de ikke længere kunne ernæres gjennem Periosteum, som er løsnet fra 

 dem. At Benene absorberes, er det Besultat, jeg er kommen til ved Betragtning af en 

 Bække Kranier, der viste Benenes gradvise Forsvinden, og jeg antager derfor ikke, at 

 Benenes mangelfulde Tilstand skulde bidrøre derfra, at de aldeles ikke have været dannede, 

 i det mindste er dette Sidste ikke den almindelige Aarsag. Absorptionen skeer nemlig efter 

 en bestemt Begel og skrider frem bagfra fortil og til Siderne, men i Begyndelsen ikke 

 bagtil (Tab. 1, Fig. 3, 4). Idet Aabningen i Fontanella triangularis udvider sig fortil, danner 

 der sig en Spalte, der forlænger sig ind i Sutura sagittalis mellem de indvendige Rande 

 af Ossa parietalia, som derpaa ved Absorption af Ilandene fjernes fra hinanden (Tab. 1, 

 Fig. 3, b). Dernæst absorberes Pars perpendicularis ossis frontalis, som har lagt sig fladt 

 tilbage og er kommen til at hvile paa Tectum orbitæ og .den horizontalt stillede Lamina 

 cribrosa (Tab. 1, Fig. 4, a). Pars perpendicularis ossis frontalis absorberes efterhaanden saa 

 stærkt, at næsten kun Margo supraorbitalis bliver tilbage tilligemed Processus orbitalis 

 externus, som ogsaa kan forsvinde, medens derimod hele Pars liorizontalis ossis frontalis 

 eller Tectum orbitæ holder sig temmelig uforandret , men øieiihulens forreste Aabning er 

 stillet endnu mere skraat bagtil end forhen , saa at Hjerneskallen faaer et eiendommeligt 

 Udseende ligt det af en Fro eller af visse Aber (Tab. 2, Fig. 5, a). Absorptionen af Os pa- 

 rietale skrider samtidigt videre, saa at man som den sidste Levning af Benet kun finder 

 en tynd Splint langs den øverste Rand af Squama ossis temporalis, og selv denne Splint 

 kan forsvinde paa en eller begge Sider, saa at hele Os parietale mangler (Tab. 2, Fig. (i, 

 7, 8, b). Squama ossis temporalis er vel standset i sin Udvikling og er noget lavere end 

 ellers, men nogen væsenlig Absorption af dens øverste Rand finder neppe Sted, førend 

 hele Os parietale er absorberet. 



Medens saaledes de i Membraner dannede Ben, Ossa parietalia og Os frontale, for 

 Størstedelen absorberes, holder den bagtil liggende Squama ossis occipitalis sig. Her 

 maae vi skjelne mellem dens øverste Del indtil Linea semicircularis superior, som dannes 

 mellem Membraner, og dens nederste Del, som forbenes i Primordialbrusken. Hele Squama 

 antager en lodret Stilling eller trækkes endog noget fortil, og istedetfor at være udbuet 

 bagtil bliver den (lad (Tab. 1, Fig. 3, 4). I Begyndelsen finder der ingen Absorption Sted 



