380 14 



rage Rødderne lil Alæ parvæ stærkt i Veiret og danne ligesom lo Hanke, liver med sin 

 Aabning for N. opticus (Tab. 2, Fig. 7, 8). tlele den udadgaaende säbelförmige og endnu 

 bruskede Del af Alæ parvæ mangler næsten, fordi den ikke har Noget at støtte sig lil, 

 naar Ossa parietalia og Os frontale cre absorberede, og hine Rødder blive derfor afrundede. 

 Aabningen for N. opticus er hyppigst forsnevret, og der maa saaledes kunne opstaae Atrophie 

 af Nerven; i nogle Tilfælde fandt jeg tvende Aabninger, en større og en mindre, ind under 

 hver Hank. Samtidigt med Rødderne til Alæ parvæ er hele Corpus ossis spbenoidei med 

 Sella turcica, som begge synes noget smallere end ellers, hævet i Veiret, saa at de i flere 

 Tilfælde endog kunne staae høierc end Margo supraorbitalis ossis frontalis (Tab. 1, Fig. 4, h). 

 Lamina perpendicularis sellæ turcicæ har en steil Retning; Forbeningen er ved en dyb Fure 

 skilt fra Forbeningen i Pars basilaris. De øvrige Dele af Os sphenoideum samt Os eth- 

 moideum frembyde ingen væsenlig Forandring fra den normale Form; Alæ pterygoideæ 

 ere brede. 



I Os occipitale er den oprindeligt halvmaaneformige Forbening bag Condyli stærkere 

 udviklet end sædvanligt, og dette gjælder ogsaa i mange Tilfælde, men ikke altid om For- 

 beningen af Pars occipito-mastoidea. Pars petrosa er i ringere Grad af Anencephalia normal, 

 men ved høiere Grad begynder den at lægge sig noget paatvers som Følge af Udvidningen 

 af det bageste Parti af Hjerneskallen; vi ville træffe denne Stilling endnu stærkere udpræget 

 i den følgende Afdeling af Anencephalia med Spina bifida. Foramen acusticum internum 

 vender som sædvanligt skraat opad. De ovenfor anførte Renkjerner i Pars occipito-ma- 

 stoidea fra Canalis semicircularis inferior og externus ere stærkt fremtrædende (Tab. I, 

 Fig. I, 2, 3, i, g). Fossa subarcuata under Canalis semicircularis superior er stærkere ud- 

 fyldt end sædvanligt. Membrana tympani vender lige fortil og mere eller mindre nedad, 

 men derimod neppe udad, saa at, naar man tillige tager Hensyn til Stillingen af Foramen 

 acusticum internum, det synes, som om den af mig i min Afhandling om Primordial- 

 biusken fremhævede Dreining af hele Pars petrosa ikke har fundet Sted. Foramen magnum 

 er normalt. 



Alle Ben, som danne Væggene i Cavum orbitæ, deriblandt ogsaa Os lacrymale med 

 Canalis lacrymalis, ere usædvanligt stærkt udviklede og forbenede, og Fissuræ orbitales ere 

 større end sædvanligt, men hele Oienhulens Form er, som allerede anført, væsenligt for- 

 andret derved, at den øverste Rand er trukken stærkt tilbage, saa at den øverste Væg bliver 

 kortere forfra bagtil end ellers, men dog er hvælvet og ikke flad, medens den nederste 

 Væg forholdsvis er trukken stærkere frem, Hele Hulen bliver paa denne Maade fladere 

 end i normal Tilstand, og Oinene rage stærkere frem; deraf Benævnelsen Uranoscopia for 

 hele Misdannelsen, fordi Oinene ere fremskudte og vende mod Himmelen. Næsebenene 

 ligge skraat eller ved høiere Grad af Anencephalia endog horizontalt og trækkes bagtil ved 

 Hjerneskallens Sammenfalden. Derved komme saavel Maxilla superior med sin stærke Spina 



